Справа № 450/4139/18 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2190/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 22.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованого в реєстрі за №3251, про стягнення заборгованості в розмірі 124911,85 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що при з`ясуванні обставин зменшення розміру отримуваної ним пенсії, отриманні пенсії, йому стало відомо, що 14.09.2018 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрив виконавче провадження про стягнення з нього боргу в сумі 14291,85 грн. з виконання виконавчого напису №3251, виданого 22.05.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, стягувачем у якому є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». 22 травня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис за реєстровим номером 3251 за кредитним договором б/н від 16.11.2010 року, строк, за який проводиться стягнення 2319 днів, а саме з 16.11.2010 року по 23.03.2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає 124911,85 грн. Стверджує, що 16.11.2010 року він кредитного договору не укладав та 14689,08 грн. кредиту не отримував. З вказаним виконавчим написом не погоджується, вважає, що нотаріус не дотримався актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, оскільки станом на 22 травня 2017 року сума, зазначена у виконавчому написі, є безпідставною та необґрутованою. Оскільки він кредитного договору від 16.11.2010 року не підписував, то відповідно нотаріально посвідчений оригінал договору не міг бути долучений до документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Крім того, виконавчий напис було вчинено після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги, з заявою ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у 2017 році, а виконавчий напис вчинено за період, починаючи з 2010 року.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у адміністративній справі №826/20084/14 було визнано незаконними зміни, внесені до Постанови КМУ щодо документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, де з переліку документів виключено кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Вказує, що ні до виконавчого напису, ні до матеріалів справи не було долучено розрахунок заборгованості, яким би підтверджувалася підставність нарахування заборгованості, процентів та штрафних санкцій. Більше того, сума процентів, які передбачено до стягнення зі скаржника, майже в десять разів більша ніж сума кредитного ліміту, що суперечить ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і тягне за собою недійсність такого кредитного договору. Також апелянт вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги, що період, за який проводиться стягнення, вказаний в оспорюваному виконавчому написі з 2010 року по 2017 рік, в той час, як Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 322.02.2012 року передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис вчинений нотаріусом у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2010 року, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», був укладений кредитний договір № б/н, про що свідчать подані до відзиву копії документів, зокрема, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідка про умови кредитування з використанням платіжної кратки «Кредитка Універсальна» 55 днів, а також дані з камер відеоспостереження, роздрукованих та долучених до матеріалів справи, що на думку суду першої інстанції спростовує покликання позивача на неукладення кредитного договору з ПАТ «КБ «Приватбанк» від 16.11.2010 року.

22.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором б/н від 16.11.2010 року за період з 16.11.2010 року по 23.03.2017 року в розмірі 124911,85 грн. у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 14689,08 грн., заборгованість за відсотками 100650,30 грн.; заборгованість за комісією та пенею 3148,10 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 5924,37 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем 22.05.2017 року, запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на користь ПАТ КБ «Приват Банк» не сплачену у строк за кредитним договором №б/н від 16.11.2010 року, строк за який проводиться стягнення 2319 днів, а саме , з 16.11.2010 року до 23.03.2017 року, сума, що підлягає стягненню, складає 124911.18 грн.: : заборгованість за тілом кредиту 14689,08 грн., заборгованість за відсотками 100650,30 грн.; заборгованість за комісією та пенею 3148,10 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 5924,37 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат»), нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

А відтак, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документа згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, який вирішуючи спір по суті позовних вимог, не встановив фактичних обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не дав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов до невірного висновку про безпідставність позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Колегією судді встановлено, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., 22.05.2017 року, з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки такий вчинено поза межами трьохрічного строку.

Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус зазначив строк, за який проводиться стягнення -2319 днів, а саме, з 16.11.2010 року до 23.03.2017 року, тобто, поза межами передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічного строку.

Аналізуючи долучені до матеріалів справи документи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до матеріалів справи ні ПАТ КБ «ПриватБанк», ні приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не долучили до матеріалів справи документи, на підставі яких приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис, і такі судом першої інстанції не витребовувались ні від ПАТ КБ «ПриватБанк», ні від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., і оскаржуване рішення суду ухвалювалось за відсутності таких документів.

Судом першої інстанції розглянуто справу з ухваленням оскаржуваного рішення суду за відсутності розрахунку суми заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення якої вчинено оспорюваний виконавчий напис, що позбаволо суд можливості встановити правомірність та правильність її нарахування, періоди нарахування, підставність та обґрунтованість нарахування кожної складової частини суми заборгованості, встановити правильність та правомірність нарахування пені, яка відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України може бути нарахована лише в межах річного строку.

Відсутність розрахунку заборгованості унеможливила встановлення судом першої інстанції, коли саме у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до боржника.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що відсутність розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 16.11.2010 року, є доказом того, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 22.05.2017 року за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 16.11.2010 року, і що відсутність розрахунку заборгованості не дає можливості перевірити дотримання нотаріусом строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис.

До відзиву на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» долучив розрахунок заборгованості станом на 23.03.2017 року, яка розрахована за кредитним договором б/н від 16.11.2010 року, починаючи з 04.02.2014 року до 23.03.2017 року, з якого вбачається нарахування пені за кредитним договором поза межами трьохрічного строку, протягом якого нотаріусом може бути вчинено виконавчий напис, що свідчить, що сума заборгованості щодо якої вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною.

Оскільки сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 16.11.2010 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , про стягнення якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 22.05.2017 року вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому приватний нотаріус не вправі був вчиняти 22.05.2017 року виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 124911.85 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.11.2010 року.

Вищезазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, і незважаючи на те, що такі мають важливе значення для з`ясування правомірності вчинення приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, зазначені обставини не були перевірені судом першої інстанції, що призвело до ухвалення судом першої інстанції незаконного та необгрунтованого судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

А відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3251, вчинений 22 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 124911.85 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за №3251, про стягнення заборгованості в розмірі 124911,85 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 21.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.