Ухвала

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа №266/2894/16-ц

провадження № 61-20301ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Штелик С. П., Сімоненко В. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Маріупольської міської ради про поділ житлового будинку, припинення права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Маріупольської міської ради про поділ житлового будинку, припинення права спільної часткової власності, в обґрунтування якого посилалася на те, що у 1955 році рішенням Жовтневого виконавчого комітету м. Жданова її батьку ОСОБА_5 була надана земельна ділянка для індивідуального будівництва житлового будинку, який у 1960 році був прийнятий в експлуатацію, а у 1961 році зареєстрований в БТІ м. Жданова на ім`я батька ОСОБА_5 .

Після смерті батька у 1973 році будинок АДРЕСА_1 перейшов у її власність та власність її брата ОСОБА_6 в рівних частках кожному. До складу спадщини входили: будинок літ. А-1, потреб літ. а/п, сіні літ. а-1 з верандою літ. а1-1, вбиральня літ. Б-1, сарай літ. Г, басейн літ. Д, огорожа № 1-3, мощіння № 1. Прибудова з тамбуром до складу спадщини не входила та правовстановлюючі документи на цю споруду не оформлювались. Після смерті батька в будинку залишився мешкати брат з родиною, а після вступу в шлюб з відповідачкою - поселилась остання. У 2009 році брат позивача помер та після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки будинку. Спадкоємцями виступили його дружина - ОСОБА_2 та двоє дітей: син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 , в рівних частках - по 1/3 кожний на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 . Позивачу на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 29 травня 2013 року належить право власності на будівельні та конструктивні матеріали, з яких побудовано прибудову літера А-1 з тамбуром літера а-1. Сторони не мгли добровільно дійти згоди щодо поділу належного їм житлового будинку, в зв`язку з чим, виникла необхідність звернення до суду.

На підставі вищенаведеного, ОСОБА_1 просила поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , припинити право спільної часткової власності на вказане домоволодіння та стягнути з відповідачів в рівних долях на її користь за 1,2 кв.м. житлової площі - Ѕ частку сараю.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Поділено в натурі житловий будинок, загальною площею 39 кв.м. та господарські споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №255/7 від 24 квітня 2018 року

ОСОБА_1 виділено у власність в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 : приміщення 1-4, площею 8,3 кв.м, приміщення 1-5, площею 10,0 кв.м., загальною площею 18,3 кв.м., приміщення № 1-5, площею 10,0 кв.м., убиральня літ. Б-1, басейн для збору води літ. Д-1, Ѕ частина тротуару літ.І, Ѕ частина огорожі.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділено у власність в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 : приміщення 1-2, площею 5,7 кв.м, приміщення 1-3, площею 4,9 кв.м., приміщення 1-7, площею 10,1 кв.м., загальною площею 20,7 кв.м.; приміщення № 1-3, площею 4,9 кв.м., що відповідає прибудові літ.а-1, та приміщення № 1-2, площею 5,7 кв.м., що відповідає веранді літ. а1-1; погріб під частиною будівлі літ а/п, сарай літ. Г, Ѕ частина тротуару літ. І, Ѕ частина огорожі.

Заочне рішення суду мотивоване тим, що позивач має право на надання їй у володіння та користування тієї частини майна в натурі, яка відповідає її частці в праві спільної часткової власності. Висновком експерта встановлено можливість виділення частки домоволодіння відповідно до ідеальних часток співвласників, на підставі чого суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо прибудови, яка не входила до складу спадщини та правовстановлюючі документи на дану справу не оформлювалися, суд вважав за можливе стягнути грошову компенсацію за дану прибудову.

Постановою Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 10 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку (квартири) в ізольовані приміщення, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Поділ такого об`єкта нерухомого майна може бути здійснено лише на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу з дотриманням чинних будівельних норм та надання кожному об`єкту поштової адреси. Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув увагу на висновки експертизи від 17 червня 2011 року, від 12 квітня 2011 року та від 01 листопада 2011 року з питання розділу будинку між позивачем та відповідачами, згідно з якими розділ будинку є неможливим відповідно до чинних державних будівельних норм. В дослідницькій частині висновку експерта від 01 листопада 2011 року пропонувався поділ нерухомого майна у даній справі з урахуванням самовільно зведених будівель (за умови включення їх до складу домоволодіння відповідно до норм чинного законодавства) на дві частини з переобладнанням за умови отримання дозволів компетентних органів відповідно до статті 152 ЖК України. Оскільки таких дозволів матеріали справи не містили, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, в якій просить суд скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково посилався на висновок експерта, яким визначено поділ нерухомого майна без врахування прибудови, але виходячи з обсягу робіт, які необхідно провести власнику для створення окремого приміщення, фактично йдеться про поділ з урахуванням об`єктів, які не входили до складу спадкового майна. Поділ всього об`єкту нерухомого майна неможливий в силу вимог статті 364 Цивільного кодексу України за умови, якщо до його складу входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. Посилання апеляційного суду на висновки експертів не ґрунтуються на законі, оскільки висновки надані під час розгляду іншої справи, предметом розгляду якої не був поділ нерухомого майна. Згідно відповіді Управління ДАБК Маріупольської міської ради отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт можливе лише після виділення частки майна в натурі рішенням суду, а відтак суд апеляційної інстанції порушив право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд. Крім того, суд апеляційної інстанції порушив строки розгляду справи, встановлені чинним законодавством.

Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

За правилами частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналізуючи обставини у даній справі щодо наявності можливості поділу об`єкту нерухомого майна між учасниками справи, суд апеляційної інстанції зазначив, що позовні вимоги не можуть бути задоволені в зв`язку з відсутністю дозволу компетентного органу на переобладнання спірного об`єкту нерухомого майна для подальшого його поділу. Ухвалою від 08 січня 2019 року виконкому Маріупольської міської ради був направлений висновок експерта щодо поділу будинку між позивачем та відповідачами. Управління ДАБК Маріупольської міської ради від 25 червня 2019 року надало до суду відповідь, згідно з якою дозвіл на здійснення робіт щодо поділу будинку з переобладнанням відсутній, а вирішення витання щодо надання такого дозволу є неможливим. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за відсутності дозволу компетентного органу відсутні підстави для задоволення позову, оскільки за відсутності такого дозволу позовні вимоги є необґрунтованими належним чином.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

Суд апеляційної інстанції чітко вказав, в зв`язку з відсутністю дозволу компетентного органу на переобладнання спірного будинку позовні вимоги щодо поділу будинку не можуть бути задоволені. В свою чергу доводи касаційної скарги стосовно того, що суд апеляційної інстанції помилково посилався на висновки експертизи в рамках іншої справи, неправильно проаналізував лист Управління ДАБК Маріупольської міської ради, внаслідок чого помилково відмовив у задоволенні позовних вимог, фактично зводяться до переоцінки доказів, що в світлі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Посилання касаційної скарги на те, що суд апеляційної інстанції порушив строки розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки законне та обґрунтоване рішення не може бути скасоване лише з формальних підстав.

З огляду на те, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції правильно застосував норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п`ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Маріупольська міська рада про поділ житлового будинку, припинення права спільної часткової власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

С. П. Штелик

В. М. Сімоненко