Справа № 151/544/18
Провадження № 22-ц/801/406/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуСправа № 151/544/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 151/544/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої співвласнику самовільною перебудовою спільного домоволодіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року, повний текст якого виготовлено невідомо, ухвалене у складі судді Моцного В.С.,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, який обґрунтовував тим, що сторони є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. З 1992 року позивач виїхав із свого зареєстрованого місця проживання, а у 1996 році шлюб між ним та ОСОБА_4 було розірвано, проте остання залишилася проживати у житловому будинку, де проживає по даний час із своїм нинішнім чоловіком. За час проживання у будинку, відповідач здійснила його перебудову та перепланування, чим привела житло у непридатний для використання стан: було демонтовано електро-, водопостачання та водовідведення, демонтовані вікна, порушені елементи покрівлі, пошкоджені підлога, двері, частково розібрані надвірні споруди, в непридатний стан приведена огорожа, захаращене подвір'я, самовільно влаштовані надвірні споруди, знищені плодові дерева. Згідно з кошторисом, витрати які позивач повинен понести у зв'язку з необхідністю проведення ремонтно-будівельних робіт та благоустрою прибудинкової території складають 358 974 грн.

Посилаючись на норми статей 22, 1166, 1192 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь 358 974 грн як відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями відповідача.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів позовної заяви, не надав належної оцінки обставинам справи та доказам, які їх підтверджують, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позову.

27 лютого 2019 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 засобами поштового зв'язку направив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, як ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримали в межах доводів, заявлених в ній, просили скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 проти скарги заперечили, підтримали доводи, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить будинковолодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку «А», загальною площею 75, 7 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, тамбуру - «а», вхідного майданчика - «а1», сараю «Б», погребу «б/п», туалету «Т», огорожі «1-2», що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 червня 2018 року №129314592.

ОСОБА_3 належить 37/40 ідеальної частки зазначеного будинковолодіння на підставі договору дарування від 19 жовтня 1982 року посвідченого державним нотаріусом Чечельницької державної нотаріальної контори Гарник М.С., зареєстрованого в реєстраторі за № 859, зареєстрований Тульчинським інвентарбюро за 05 лютого 1991 року № 859, внесеного в реєстрово-кадастрову книгу за № 1634, справа № 1512.

ОСОБА_4 належить 3/40 ідеальної частки будинковолодіння на підставі рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 04 серпня 2017 року у справі № 151/270/16-ц.

Вищевказаним рішенням визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/40 частини житлового будинку-«А», загальною площею 75,7 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., тамбур-«а», вхідний майданчик-«а1», сарай-«Б», погріб-«б/п», туалет-«Т», огорожа-«1-2», розташованого по АДРЕСА_1.

З 21 серпня 1980 року по 24 квітня 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період з 1992 року по 2015 рік у вищевказаному житловому будинку не проживав, а проживала відповідач разом з дочкою, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2012 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був оголошений померлим.

Рішенням цього ж суду від 07 серпня 2015 року рішення від 08 жовтня 2012 року скасовано за заявою ОСОБА_3

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 04 серпня 2017 року у справі № 151/270/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду вінницької області від 16 листопада 2017 року встановлено, що ОСОБА_4 у зазначеному будинковолодінні були проведений капітальний ремонт будинку, без згоди іншого співвласника - позивача у справі.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Після повернення ОСОБА_3 у 2015 році в смт Чечельник між сторонами склалися спірні правовідносини щодо користування будинком.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно із ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За змістом ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивач пред'явив вимоги про відшкодування збитків, завданих пошкодженням внутрішнього і зовнішнього оздоблення будинку, інженерних мереж, переплануваннями без згоди його як співвласника приміщень будинку, самочинним будівництвом надвірних споруд та демонтажем надвірних споруд, які існували раніше.

На підтвердження позовних вимог позивач посилався на акт комісії Чечельницької селищної ради Вінницької області від 08 грудня 2017 року, яким було обстежено житловий будинок та присадибну ділянку з господарськими будівлями, де визначено їх технічний стан.

В підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, ОСОБА_3 надав кошторисну документацію на ремонто-будівельні роботи по відновленню житлового будинку господарських споруд та благоустрою прибудинкової території по АДРЕСА_1, складений ППВП «Райагробутінвестбуд», згідно з якою вартість таких робіт становить 358 974 грн.

Зазначені у цьому кошторисі роботи передбачають підключення будинку до інженерних мереж водо-,електропостачання та водовідведення, встановлення водонагрівачів, демонтаж старої покрівлі, вікон, дверних коробів, підлоги та монтування нових, внутрішні оздоблювальні роботи, придбання сантехніки, електроприладів та їх монтування, благоустрій території, демонтаж старої огорожі і влаштування нової, а також будівельні роботи щодо господарських споруд.

Дослідивши надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено, що необхідність проведення робіт, зазначених у кошторисі, є наслідком незаконних винних дій відповідача, наявності шкоди, заподіяної майну та причинного зв'язку між діями відповідача та шкодою.

Зокрема, позивачем не надано доказів технічного стану будинку на момент припинення проживання в ньому та розірвання шлюбу із відповідачем (1992 рік та 1996 рік), а відтак і погіршення такого технічного стану внаслідок дій ОСОБА_4

Відомості про стан будинку станом на 1996 рік та об'єм ремонтно-будівельних робіт, а також способи відновлення житлового будинку були складені зі слів позивача ОСОБА_3 без присутності відповідача.

Також позивач не довів здійснення ОСОБА_4, яка є власником 3/40 ідеальної частки спірного будинковолодіння, незаконних перепланувань його частки будинку.

Надані позивачем докази, в тому числі технічні паспорти на будинковолодіння станом на вересень 1987 року та 21 березня 2016 року не підтверджують наведених ним обставин, з урахуванням того, що частки співвласників не виділені в натурі.

Водночас сторони клопотань про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення відповідних обставин також не заявляли.

Щодо шкоди, завданої спорудженням самочинних надвірних споруд, то позивачем вимоги в цій частині не обґрунтовані, докази на їх підтвердження не надані.

Натомість підтвердженими є обставини, що з часу вибуття позивача з вказаного будинку у 1992 році до 2015 року лише відповідач несла тягар утримання будинковолодіння та його капітальний ремонт.

Отримання ж дозволу позивача як співвласника будинку на проведення ремонтних робіт виявилося неможливим через його відсутність протягом двадцяти років, у зв'язку з чим останнього було оголошено померлим за рішенням суду.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 § 1 ЄКПЛ суди зобов'язані надавати підстави для винесення рішень, однак це не передбачає надання детальної відповіді на кожний аргумент (Van de Hurk v. the Netherlands (Ван де Гурк проти Нідерландів), § 61; Garcia Ruiz v. Spain (Гарсіа Руїз проти Іспанії) [ВП], § 26; Jahnke and Lenoble v. France (Янке і Ленболь проти Франції) (dec.); Perez v. France (Перез проти Франції) [ВП], § 81). Міра застосування цього зобов'язання може різнитися залежно від характеру рішення (Ruiz Torija v. Spain (Руїс Торіха проти Іспанії), § 29; Hiro Balani v. Spain (Хіро Балані проти Іспанії), § 27) і може бути визначена тільки зважаючи на обставини справи.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог позивача та відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2019 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун