Ухвала

Іменем України

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21865/15-ц

провадження № 61-21480ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану адвокатом Куценко Олексієм Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року у складі судді Сухомлінова С. М. та постанову Київського апеляційного суду

від 14 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Верланова С. М.,

Мережко М. В., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, стягнення суми депозитного вкладу та нарахованих процентів за вкладом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 липня 2011 року на території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) сторони уклали депозитний договір, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв

29 065,00 доларів США. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався протягом 12 місяців нараховувати 8 % річних. Дія договору була сторонами продовжена до 22 липня 2015 року, але після закінчення строку дії договору відповідач відмовився видати суму вкладу з нарахованими процентами, чим порушив права позивача, а тому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 38 990,13 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України становить 892 347,26 грн заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення суми депозитного вкладу та нарахованих процентів за вкладом задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» 38 990,13 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного банку України становить 892 347,26 грн заборгованості.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року задоволено.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення суми депозитного вкладу та нарахованих процентів за вкладом відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 грудня

2016 року, та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що судом апеляційної інстанції не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та неправильно застосував до них вищенаведені норми матеріального права. Суд не дослідив належним чином факт укладення спірного договору банківського вкладу, не з`ясував усіх обставин справи та не дав їм правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи. Посилання суду про ймовірність звернення позивача за виплатами до АНО «Фонд захисту вкладників» ґрунтується на припущеннях, що заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій). В порушення вимог статей 367, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують ці доводи.

Під час повторного перегляду справи, постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника

АТ КБ «ПриватБанк» - Наконечної А. В. залишено без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня

2016 року залишено без змін.

26 листопада 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат

Куценко О. В. звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність у позивача договору та квитанції на підтвердження факту зарахування коштів на банківський рахунок у розмірі, на які посилається позивач, доводить виключно факт укладання між сторонами банківського вкладу та факт внесення коштів на рахунок, однак дані документи не є належним доказом невиконання банком умов договору щодо повернення коштів за вкладом після закінчення строку його дії, а також наявності вимог до банку та, як наслідок, існування порушеного права.

Судами першої та апеляційної інстанцій проігноровано те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту знаходження грошових коштів на банківському рахунку на час розгляду справи судом та факт того, що такі грошові кошти, у тому числі нараховані відсотки, не були зняті позивачем до моменту припинення діяльності Кримської філії

ПАТ КБ «ПриватБанк» та/або зі спливом, встановлених умовами договору, строку його дії.

Крім того, банк не може ані підтвердити, ані спростувати факт дійсного знаходження грошових коштів на банківському рахунку (за депозитною угодою) саме у заявленому позивачем розмірі, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на території АР Крим, та не має доступу до документів (договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси), створених у відповідних відділеннях банку на цій території.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком;або правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

При повторному перегляді даної справи, суд апеляційної інстанції виходив з того, що представником позивача на підтвердження укладення сторонами оспорюваного договору було надано для огляду в судовому засіданні оригінал договору від 22 липня 2011 року № SAMDN0661 «Стандарт», який містить власноручний підпис позивача та підпис уповноваженої особи банку, що оформила договір - ОСОБА_3 , а також позивачем надано оригінал додаткової угоди від 22 липня 2011 року до договору № SAMDN0661 про зміну спадкового розпорядження та для огляду в судовому засіданні.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем надано суду першої інстанції копію квитанції від 22 липня 2011 року № 8, та для огляду в судовому засіданні - оригінал цієї квитанції, згідно з якою було проведено переказ коштів у розмірі 29 065,00 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Статтею 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи у суді першої інстанції) передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи у суді першої інстанції) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи у суді першої інстанції) обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції, ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» виписку про нараховані проценти за банківським вкладом від 22 липня 2011 року

№ SAMDN0661 за весь період дії договору, а також довідку про суму залишку грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 .

Листом від 07 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомило апеляційний суд про те, що з травня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» не мало та не має доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АР Крим, не мало доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Кримська філія ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. У зв`язку з наведеним доступ АТ КБ «ПриватБанк» до первинних документів (у тому числі договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» є обмежений, а тому задоволення вимог апеляційного суду щодо надання вказаних вище документів є ускладненим.

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Апеляційний суд, визнавши доводи АТ КБ «ПриватБанк» про неможливість виконати ухвалу про витребування доказів непереконливими, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір банківського вкладу та договори банківських рахунків укладені позивачем з юридичною особою

ПАТ КБ «ПриватБанк», а не з його філією в АР Крим, яка не є суб`єктом цивільного права та не наділена правосуб`єктністю, а тому припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з висновком Верховного Суду, за яким було скасовано попереднє судове рішення апеляційної інстанції, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано той факт, що 22 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN0661 «Стандарт», за яким ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок 29 065,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 8 % річних на строк 12 місяців - до 22 липня 2012 року, який був продовжений сторонами до 22 липня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на письмову заяву ОСОБА_1 від 22 липня 2015 року про відмову від продовження строку договору банківського вкладу №SAMDN0661 та про видачу йому суми вкладу та нарахованих процентів, відмовилось видати позивачу суму вкладу з нарахованими процентами, а грошові кошти ОСОБА_1 залишились на його депозитному рахунку у користування ПАТ КБ «ПриватБанк», що спростовано відповідачем, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу та процентів за весь час дії договору банківського вкладу.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач порушив грошове зобов`язання, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення, тобто, з 23 липня 2011 року і по день пред`явлення

позову - 29 жовтня 2015 року.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. При цьому суд апеляційної інстанції, врахувавши висновок Верховного Суду, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі з наданням їм належної оцінки, правильно застосував норми права та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану адвокатом Куценко Олексієм Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 липня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення суми депозитного вкладу та нарахованих процентів за вкладом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко