ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 715/1694/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Яремка В.В.,

секретар: Ковальчук Н.О.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Цуренка В.А., повний текст якого виготовлено 19 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила змінити розмір стягуваних аліментів з ? частини всіх доходів на тверду грошову суму у розмірі 2000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04.08.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано 06.02.2009 року. Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17.12.2007 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ? всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Вказує, що відповідач офіційно не працює, однак періодично виїжджає на роботу в Німеччину, побудував гараж та придбав автомобіль, і маючи можливість допомагати сину не надає жодної фінансової допомоги на його утримання, окрім сплати обов'язкової суми аліментів.

Посилаючись на викладені обставини, норми ст.ст.182, 192 СК України просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з ? частини всіх видів його

Провадження №22-ц/822/128/19 Категорія 50

повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму у розмірі 1600 грн., щомісячно, що підлягає індексації відповідно до вимог законодавства, починаючи з дня набрання даним судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити, стягнути з нього аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1 015 грн.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом не вжито заходів щодо з'ясування обставин справи з урахуванням положень ч.1 ст.182 СК України.

Вказує, що на даний час не працює, доказів того, що він заробляє 2000 Євро на місяць та має можливість сплачувати 1600 грн. аліментів позивачем не доведено, крім того, від нового шлюбу у нього є двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що не було враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга законність рішення суду першої інстанції не спростовує.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, і воно в повній мірі їм відповідає.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 04.08.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який розірвано 06.02.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11).

За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17.12.2007 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ? всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (а.с.9).

Згідно довідок Йорданештської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №1114, №1115 від 09.08.2018 року ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, ОСОБА_1 ніде не працює (а.с.14).

З довідки Глибоцької ЦРКЛ №642 від 10.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 здоровий (а.с.18).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом положень ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Таким чином суд вважає, що встановлений розмір аліментів судом може бути переглянутий та збільшений або зменшений судом у випадку наявності для цього передбачених законом підстав. При цьому за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно ст.7 ЗУ «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік» для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

Позивач довела, що неповнолітній син проживає з нею та перебуває виключно на її матеріальному утриманні. В той же час відповідач матеріальної допомоги, крім аліментів за попереднім рішенням суду, на утримання сина не надає. В силу зростання та збільшенні потреб дитини щодо матеріального забезпечення, відсутність у неї роботи, позивачка самостійно не в змозі забезпечити матеріальні потреби сина, а тому суд дійшов вірного висновку щодо зміни способу присудження аліментів та стягнення на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1600 грн.

Апеляційний суд також враховує, що у відповідача на утриманні перебуває ще двоє дітей від іншого шлюбу, однак виходячи із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо утримання неповнолітніх дітей відхиляє доводи апелянта про неспроможність сплачувати визначений судом першої інстанції розмір аліментів. Так, народження відповідачем дітей в іншому шлюбі не повинно ставити у негативне становище дитину від попереднього шлюбу, а для їх достатнього розвитку повинно бути стимулом для батька пошуку способів належного забезпечення.

Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апелянта про утримання непрацездатної матері та свого незадовільного матеріального стану не надано, а заявою про перегляд заочного рішення ним визнано факт перебування протягом більше трьох місяців за кордоном, що за умови заперечення ОСОБА_2 отримання в цей період доходів є наслідком спроможності понесення на це матеріальних затрат.

Відтак, правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами ст.89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини з урахуванням можливостей та матеріального стану платника буде розмір аліментів в сумі 1 600 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.182 СК України.

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз.4 п.23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо розміру аліментів, рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, у відповідності до ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, В.В. Яремко/