Справа №751/8014/18
Провадження №2/751/127/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Клименко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Чернігові цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення грошових виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Чернігівторф» про стягнення 5145,84 грн. винагороди за вислугу років за 2017 рік та 853,19 грн. винагороди за вислугу років за 2018 рік; 30531,93 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 91,22 грн. компенсації частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати; 5000,00 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2018 року позивач була звільнена із займаної посади провідного бухгалтера ДП «Чернігівторф» на підставі ст. 38 КЗпП, за власним бажанням з підстав порушення роботодавцем законодавства про працю (затримка і невиплата заробітної плати). Пунктом 1.1 наказу відповідача № 10-к від 22.02.2018 року бухгалтерію підприємства було зобовязано здійснити розрахунок та виплатити їй заробітну плату, компенсацію за 75 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно із ст. 44 КЗпП України. Станом на день звільнення та день звернення до суду відповідачем заборгованість не виплачена.

08.05.2018 року на вимогу позивача відповідач надав довідку, відповідно до якої заборгованість відповідача із заробітної плати станом на 02.05.2018 року складає 32045,52 грн. Крім того, відповідно до пунктів 7.12, 7.13 колективного договору підприємства, додатку 27 галузевої угоди та наказу № 73 від 29.12.2017 року позивачу до виплати належить винагорода за вислугу років за 2017 рік у сумі 5145,84 грн. (10,8 % від суми нарахувань за рік 47646,69 грн.) і за 2018 рік у сумі 853,19 грн. (10,8 % від суми нарахованої заробітної плати за січень 4388,86 грн. та 22 дні лютого 3511,09 грн.). Заборгованість по виплаті заробітної плати позивач сплатив 21.09.2018 р. Вважає, що за час затримки відповідач зобовязаний виплатити позивачу 30531,93 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахованого відповідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженому Постанововю КМУ від 08.02.1995 р. № 100 середньоденного заробітку в розмірі 213,51 грн. за 143 робочих дня затримки (з дня звільнення 22.02.2018 р. по день звернення до суду 01.06.2018 р.). Також вважає, що відповідач має виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати (з 23.02.2018 р. по 01.06.2018 р.) в сумі 91,22 грн. відповідно до норм «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», затвердженому Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001р. Вказує, що протиправні дії відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсацій та інших належних позивачу сум порушили її законні права, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в звязку з чим, вважає їй завдана моральна шкода, розмір компенсації якої становить 5000 грн.

03.01.2019 року на адресу суду надійшов відзив ДП «Чернігівторф» на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, зазначивши, що вини відповідача в несплаті боргу немає, оскільки на рахунки підприємства накладений арешт відділом ДВС. Дійсно 29.12.2017 року наказом № 73 відповідно до колективного договору та додатку 24 Галузевої Угоди було доручено бухгалтерській службі провести розрахунки за вислугу років. Наказом підприємства № 75 рішення про виплати винагороди за вислугу років за результатами фінансово-господарчої діяльності ДП «Чернігівторф» було скасовано. Таким чином, заявлені позовні вимоги в частині виплати винагороди за вислугу років за 2017 рік у сумі 5145,84 грн., винагороди за вислугу років за 2018 рік у сумі 853,19 грн. не підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині виплати компенсації грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплат у сумі 91,22 грн. просять залишити без задоволення, оскільки індекс інфляції за вказаний період не перевищував 101 відсотку. Моральна шкода позивача, вважають, не підтверджена доказами тих наслідків, що свідчить про її заподіяння, тому в частині позову про стягнення 5000 грн. моральної шкоди просять відмовити (а.с.46-47).

В судовому засіданні 15.01.2019 року позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, в обґрунтування яких посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити.

На день ухвалення рішення у справі судом позивач до судового засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, згідно якої просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також стягнути заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку вказаного в довідці відповідача від 11.02.2019 року № 61 в розмірі 265,95 грн. та на день розгляду справи в суді (22.02.2019р.) (а.с.68).

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись в обґрунтування заперечень на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. В подальшому у судові засідання представник відповідача не зявився, згідно поданих заяв просив розгляд справи проводити у його відсутність за наявними у справі доказами, підтримує наданий до суду відзив (а.с.54, 67).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності всіх учасників справи не здійснювалося.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони знаходились у трудових правовідносинах, ОСОБА_1 працювала в ДП «Чернігівторф» на посаді провідного бухгалтера та звільнена з 22.02.2018 року за власним бажанням, з підстав порушення законодавства про праці згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП, що підтверджується копією наказу від 22.02.2018 року № 10-к (а.с.8).

Згідно ч.3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно довідки від 08.05.2018 року № 136 заборгованість із заробітної плати станом на 02 травня 2018 року складає 32044,52 грн. (а.с.7).

У зв'язку з невиплатою заробітної плати та належних позивачу грошових сум в день звільнення, ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про їх стягнення.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2018 року у справі № 751/3647/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з Державного підприємства «Чернігівторф» на користь ОСОБА_1 29601,66 грн. (двадцять девять шістсот одну грн. 66 коп.), з яких: 2933,86 грн. - заробітна плата за січень 2018 року; 3511,09 грн. - частина невиплаченої заробітної плати за 22 відпрацьованих днів у лютому 2018 року; 9669,05 грн. компенсація за 75 календарних днів невикористаної щорічної відпустки; 13487,66 грн. вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.56-58).

Ухвалою суду від 13.08.2018 року у справі № 751/3647/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства « Чернігівторф» про стягнення винагороди за вислугу років на загальну суму 5999 грн.03 коп. , середнього заробітку за час затримки в сумі 13878 грн.15 коп., компенсації в сумі 91 грн.22 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.00 коп. - залишено без розгляду (а.с.27-28).

Частиною1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено: форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Галузевою угодою між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001р. (реєстраційний номер в Міністерстві праці та соціальної політики України №71 від 07.08.2001 р.) передбачена виплата працівникам підприємств вугільної промисловості винагороди за вислугу років та додатком №27 до Угоди затверджене Положення про порядок виплати працівникам винагороди за вислугу років на підприємствах вугільної промисловості, яким визначається і порядок її нарахування.

Відповідно до вказаного Положення розмір винагороди залежить від безперервного стажу роботи, категорії працівників, виду виробництва, і нараховується виходячи з присвоєної тарифної ставки або посадового окладу працівника, що діють на момент нарахування, і виплачується згідно з колективним договором за рік, щомісячно або в інші строки.

Колективним договором Державного підприємства «Чернігівторф» передбачено: п.7.12. Винагорода за вислугу років нараховується, виходячи з присвоєної тарифної ставки (окладу), посадового окладу працівника, що діють на момент нарахування і виплачуються за рік (додаток 8); п. 7.13. Винагорода за вислугу років виплачується за фактично відпрацьований час в межах календарного фонду робочого часу (а.с.13).

Додатком № 8 до Колективного договору «Положенням про порядок виплати працівникам винагороди за вислугу років на підприємствах вугільної промисловості» встановлений розмір винагороди, який за наявності безперервного стажу роботи працівника більше 15 років становить 10,8 відсотків від суми посадового окладу за місяць (а.с.19 зворот).

Крім того, Законом України «Про колективні договори і угоди» ( стаття 9) визначено: Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Згідно Наказу № 73 від 29.12.2017 року, відповідно до п. 7.12, п. 7.13 Колективного договору підприємства, Додатку 27 Галузевої угоди доручено бухгалтерській службі ДП «Чернігівторф» розрахувати та виплатити працівникам винагороди за вислугу років відповідно до додатку № 8 Колективного договору підприємства (а.с.25).

Згідно розрахунку виплати винагороди за вислугу років за 2017 рік, така виплата ОСОБА_1 складає 5145,84 грн. (а.с.26).

Згідно розрахунку наведеному позивачем у позовній заяві сума винагороди за вислугу років за 2017 рік складає 5145,84 грн. (10,8 % від суми нарахувань за рік 47646,69 грн.), за 2018 рік складає 853,19 грн. (10,8 % від суми нарахованої заробітної плати за січень 2018р. - 4388,86 грн. та 22 дні лютого 2018 р. - 3511,09 грн.).

Такий розрахунок відповідає наведеним вище вимогам ст. 15 Закону України «Про оплату праці», додатку 27 Галузевої угоди та Колективному договору ДП «Чернігівторф», а також узгоджується з наявними у справі доказами:

- розрахунком виплати винагороди за вислугу років за 2017 рік (а.с.26);

- довідкою від 08.05.2018 року № 136 щодо розміру заробітної плати ОСОБА_1 у січні 2018 року - 4388,86 грн. (а.с.7);

- рішенням Новозаводського районного суду від 13.08.2018 року щодо розміру заробітної плати позивача за 22 дні лютого 2018р. - 3511,09 грн. (а.с.56-58).

Отже, суми винагороди за вислугу років за 2017 рік в розмірі 5145,84 грн. та за 2018 рік в розмірі 853,19 грн.є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у загальному розмірі 5999,03 грн.

Оскільки при звільненні з роботи позивачу ОСОБА_1 не було виплачено заробітну плату, суд приходить до висновку, що у відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, з відповідача ДП «Чернігівторф» підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів за період затримки виплати заробітної плати.

Згідно розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, не викликає сумнівів і приймається судом, розмір компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати за період з 23.02.2018 року по 01.06.2018 року ( в межах заявлених позовних вимог) складає 91 грн.22коп. (а.с. 3-4), та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що повний розрахунок з позивачем відповідачем проведено не було, оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу суми винагороди за вислугу років згідно з Галузевою угодою та Колективним договором.

У зв'язку з невиплатою заробітної плати в день звільнення, відповідно до ст. 117 КЗпП України, підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, яким є період з 23.02.2018р. по 22.02.2019р., що виходячи з наданої позивачем довідки № 61 від 11.02.19 року про розмір середньоденної заробітної плати на момент звільнення (а.с.64), складає: 265,95 грн. (середньоденний заробіток) х 249 (робочих днів прострочення розрахунку) по день фактичного розрахунку, яким є день ухвалення судового рішення, та дорівнює 66221грн.55коп.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що через порушення відповідачем законодавства про оплату праці, позивачеві були спричинені моральні страждання, оскільки вона тривалий час не отримувала заробітну плату у належному розмірі, що було єдиним джерелом прибутку для неї, вона відчувала матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушена була вживати додаткових зусиль для утримання.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань позивачки, характер її немайнових втрат, приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки, при цьому вважає можливим зменшити суму моральної шкоди з 5000 грн. до 2000 грн., враховуючи вищевказані обставини справи.

У звязку з частковим задоволенням позову та у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 723грн.12коп. за задоволеними позовним вимогам майнового характеру у загальній сумі 72311грн.80 коп., що складається з суми винагороди за вислугу років - 5999,03 грн., компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати 91грн.22коп. та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 66221грн.55коп., а також судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам немайнового характеру в розмірі 281 грн. 92 коп. з розрахунку: 704,80 грн. / (5000грн. / 2000грн.), а всього 1005,04 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про колективні договори і угоди», Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001р., керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 95,140,141, 258, 259, 265, 268, 273, 310-314, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення грошових виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» (14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35, ) на користь ОСОБА_1 (14021, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) 72311грн.80коп. (сімдесят дві тисячі триста одинадцять гривень вісімдесят копійок), з яких: 5999,03 грн.- суми винагороди за вислугу років за 2017 рік та 2018 рік; 91грн.22коп. - компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати за період з 23.02.2018р. по 01.06.2018р.; 66221грн.55коп. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» (14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35, ) в дохід держави (ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, код , МФО 899998, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок 6001, код бюджетної класифікації 22030106) 1005 грн. 04 коп. (одну тисячу пять гривень чотири копійки) судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя І. В. Яременко