ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 640/19275/18

Провадження № 22-ц/818/3994/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 року у складі судді Бородіної Н.М.,

у цивільній справі №640/19275/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа:Департамент служб у справа дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на її користь на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 1860 грн. щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , від якого сторони мають дочку ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами було розірвано 23.01.2013року. Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виховання та утримання малолітньої дочки, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 31 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд вирішив: Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1860 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 05.10.2018 р. до досягнення дитини повноліття.

В решті позову суд відмовив. Одночасно суд попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки - ОСОБА_3 та покласти на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як орган опіки та піклування Харківської міської ради, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків по відношенню до дочки ОСОБА_3 .

Додатковим рішенням Київського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2019 року вирішено питання про розподіл судових витрат. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду м.Харкова від 31 травня 2019 року в частині відмови у позбавлені відповідача батьківських прав і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду у оскаржуваній його частині не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що відповідач не виконує взагалі свої батьківські обов`язки з 2008 року, що судом не надано належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, що вона перебуває у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , який має намір усиновити ОСОБА_5 .

Відзив на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не подавали.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про поважність причин неявки суд не сповіщав, заяв із зазначенням свого відношення до апеляційного розгляду справи не надавав. Поштова кореспонденція, яка у передбаченому законом порядку надсилалася рекомендованими листами на адресу позивача, поверталася до суду не врученою. Виклик позивача у судове засідання на 20.11..2019 року о 15-15 год., здійснено судом шляхом оголошення розміщеного в мережі Інтернет на сайті Харківського апеляційного суду.

Представник третьої особи також в судові засідання не з`являвся, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповіщав.

Зважуючи на викладене, а також на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 44, 371, 372 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення оскаржується ОСОБА_1 виключно в частині, що стосується позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а тому в іншій частині судове рішення колегією суддів не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( а.с. 9).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 січня 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с. 16).

Згідно листа Харківської міської дитячої поліклініки №2 від 23.03.2017 ОСОБА_7 ОСОБА_8 перебуває під наглядом фахівців дитячої поліклініки, догляд за дитиною здійснює мати, батько дитини дитячу поліклініку не відвідував ( а.с. 17).

Згідно довідки КЗ «Нововодолазький санаторний навчально-виховний комплекс» Харківської обласної ради від 02.02.2017 Харциз ОСОБА_8 дійсно навчалася в цьому закладі з 01.09.2012 по 27.05.2016, за час навчання дитини у школі мати займалася вихованням доньки одноособово, батько участі у вихованні дитини не брав, навчальний заклад не відвідував, з класним керівником та вихователем не спілкувався ( а.с. 18).

Згідно довідки Харківської гімназії №83 Харківської міської ради Харківської області від 07.02.2017 Харциз ОСОБА_8 навчається в цій гімназії з 24.06.2016, за час навчання батько не відвідував батьківські збори, з класним керівником не спілкувався ( а.с. 19).

Згідно акту обстеження умов проживання від 25 квітня 2017 року ОСОБА_9 мешкає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , де для неї створені всі необхідні умови для розвитку і виховання ( а.с.20) .

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 22.01.2019 визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі змісту наданого третьою особою висновку вбачається, що це питання вирішувалося без участі батька дитини, на підставі наданих позивачкою документів та її пояснень ( а.с. 45-46).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема,при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є крайнім заходом впливу на нього, так як обставини не свідчать про винне, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин, хоча зі свого боку скаржник не надав жодного доказу, який би спростовував доводи та висновки суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують цього рішення, а тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина