Справа № 127/5163/18
Провадження № 22-ц/801/172/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року, ухвалене в місті Вінниці під головуванням судді Бойка В.М. повний текст якого складений 12.11.2018 року

в справі №127/15163/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (позивач)

до ОСОБА_3 (відповідач),

про стягнення заборгованості,-

встановив:

В березні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 04.03.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач своїм підписом у анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.03.2010 року підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачує комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.12.2 та п. 2.1.1.12.6 зазначених Умов в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/360 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 гривень, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 29.01.2018 року за нею утворилась заборгованість в сумі 28757, 93 грн., з яких: 8808, 13 грн. - тіло кредиту, 7028, 98 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 11075, 20 грн. - нараховано пені, 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 1345, 62 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Вінницького міського суду від 05 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.03.2010 в розмірі 8808 (вісім тисяч вісімсот вісім) гривень 13 копійок.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погодившись із рішенням позивач АТ КБ «Приватбанк» через свого представника ОСОБА_4, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що між сторонами укладено договір приєднання відповідно до статті 634 ЦК України, банком виконано свої зобов'язання за договором, а невиконання зобов'язання відповідачем підтверджено належними і допустимими доказами.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_3 не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в дані справі визначається сумою, яка стягується - 28757,93 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176000 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 04.03.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8-24).

Відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.03.2010 ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Пам'яткою клієнта", «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами»», які викладені на сайті банку www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 8).

Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується наданою позивачем роздруківкою руху коштів за картковими рахунками відповідача (а.с. 109-158).

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк якого не визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із статтею 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату частину заборгованості за тілом кредитом та відсотків за користування ним, який нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг). Відтак, у межах строку кредитування - до моменту закриття останнього рахунку клієнта, відкритого в рамках договору (п. 1.1.7.43 Умов та правил надання банківських послуг), відповідач має повертати позивачеві кредит і сплачувати відсотки періодичними (щомісячними) платежами.

На виконання умов договору та з метою належного здійснення клієнтом своїх прав по користуванню кредитними коштами згідно довідки від 02.06.2018 № 30.1.0.0/2-20170728/607 банком було випущено та надано клієнту картки №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, остання з яких має термін дії до останнього дня липня 2021 року (а.с. 159).

Згідно з п. 2.1.1.12.11. Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині в разі невиконання боржником і/або довіреною особою боржника своїх боргових та інших обов'язків за цим договором, яким він і скористався.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із розрахунку заборгованості за договором наданого позивачем слідує, що станом на 29.01.2018 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 28757,93 грн., з яких: 8808, 13 грн. - тіло кредиту, 7028,98 грн. - нараховані відсотків за користування кредитом, 11075,20 грн. - нарахована пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1345,62 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки із вказаної суми заборгованості відповідачем визнано заборгованість в сумі 8808, 13 грн., тобто тіло кредиту, вказана обставина в силу положень частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Висновок суду першої інстанції щодо відмови в стягненні інших сум (процентів, пені та штрафів) є вірним.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.

Пунктом 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Крім того, п. 1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той же час, згідно з п.п. 2.1.1.12.6.1 цих Умов та правил при непогашенні суми простроченого кредиту на суму 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, а при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором,- свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року при розгляді справи № 6-2003цс15.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість одночасного стягнення з боржника пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової).

Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Разом з тим, частиною 2 статті 550 цього Кодексу закріплене правило, згідно із яким проценти на неустойку не нараховуються.

Із аналізу вказаної норми вбачається, що це стосується перш за все, грошової неустойки, оскільки проценти відповідно до норм ст. ст. 536, 625 ЦК України сплачуються або за користування чужими грошима, або - при простроченні виконання грошового зобов'язання. Тобто статті 550 ЦК України встановлює, що по-перше, грошове забезпечувальне зобов'язання щодо сплати неустойки не може саме бути забезпеченим неустойкою, а по-друге, за користування грошовою неустойкою сплата процентів, передбачених за корситування чужими грошима, не здійснюється.

Крім того, заборона нарахування процентів на неустойку означає не тільки неможливість нарахування процентів, передбачених ст. 536 або ст. 625 ЦК України, а і заборону встановлювати в договорах обов'язок боржника сплатити проценти у випадку пропуску строку сплати неустойки.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем (а.с. 6-7), до загальної суми заборгованості включались нараховані відсотки, штрафи та пеня, на які в подальшому продовжували нараховуватись відсотки, пеня та штрафні санкції, що також підтверджується формулою розрахунку заборгованості, зазначеною у відповіді на відзив (а.с. 100-107), а саме: N*M/365*(2або1)*Y=Z (де N - заборгованість за кредитом (поточне/прострочене тіло кредиту, нараховані/виставлені до сплати та непогашені відсотки та санкції), M - процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування, Z - сума нарахованих процентів, 2 або 1 - коефіцієнт підвищення (1 - застосовується у разі належного виконання зобов'язань, 2 - підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості).

Вказане в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій на включені в загальну заборгованість за тілом кредиту нараховані та несплачені відсотки, штрафи та пеню суперечить положенням ст. 1048 ЦК України, згідно з якими позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів відкидає посилання апелянта на те, що не погодившись із наданим позивачем розрахунком, суд самостійно мав би нарахувати і стягнути проценти за кредитним договором.

Так, відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Водночас цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції обґрунтовано відкинув як такий, що не відповідає вимогам закону і умовам укладеного між сторонами договору розрахунок позивача в частині нарахування відсотків (в тому числі через включення до числа заборгованості, на яку нараховуються відсотки, попередньо нарахованих відсотків).

Позивач уточненого розрахунку, який би відповідав вимогам закону і умовам укладеного між сторонами договору не надав, а наполягає на правильності попередньо поданого розрахунку і повному задоволенні позовних вимог.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Стадник І.М.

Судді Міхасішин І.В.

Войтко Ю.Б.