РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/9459/18

Провадження № 2/638/961/19

22.04.2019 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановив:

04.07.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що вона з 09.08.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказала, що матеріальної допомоги відповідач дітям не надає, також не сприяє в утриманні житлового будинку, який знаходиться у спільній власності, хоча і має достатнє матеріальне становище, для того, щоб забезпечувати їх спільних дітей. А тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 19400,00 грн. на кожну доньку, починаючи з 01.06.2015 року до досягнення ними повноліття.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представником позивача подано клопотання про розгляд позовної заяви в порядку загального позовного провадження Вх. №46321 від 08.10.2018 року. (т.1 а. с. 58)

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2018 року перейшли до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

06.11.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву Вх. НОМЕР_1 , в якому відповідач позовні вимоги визнає частково у розмірі 4000,00 грн. на одну дитину. (т. 1 а.с.159-167)

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача з`явилась, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, проти позову частково заперечував, надав суду свої пояснення, вказав, що відповідач позов частково визнає, а саме аліменти в розмірі 4000,00 грн. на кожну дитину.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

09.08.1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Харківському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 . (т.1 а.с. 10)

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_3 . (т. 1 а.с. 11)

ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_4 . (т. 1 а.с. 12)

Батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 записані: ОСОБА_2 батько, ОСОБА_1 мати.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у ч. 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Надані сторонами письмові пояснення та докази свідчать про наявність між сторонами спору про розмір аліментів на утримання дітей, факт батьківства відповідачем визнається і не оспорюється.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Заяв про зміну способу стягнення (у частці від доходу) від позивача не надходило.

Таким чином, суд у відповідності до ст. 181 СК України зобов`язаний визначити аліменти у твердій грошовій сумі.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частин 3, 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.

Позивач вказала, що відповідач має значну кількість майна та доходи від нього, а саме: він є засновником ПП «РЕНТО-КАПІТАЛ», в якому розмір статутного капіталу станом на 20.07.2015 року складає 22500000 грн., також у власності ПП «РЕНТО-КАПІТАЛ» знаходяться нежитлові приміщення, вартість яких складає 51916800 грн.; також має долю в статутному капіталі ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ» в розмірі 761850 грн.; має частку в статутному капіталі ТОВ «Юнацька вітрильна база», яка становить 25% статутного капіталу, номінальною власністю 475000 грн.; частку в статутному капіталі ТОВ «Люботинська усадьба» в розмірі 25% статутного капіталу номінальною вартістю 8750 грн.; частку в статутному капіталі ПП «Зелений двір», яка складає 25% , номінальною вартістю 13775 грн.; грошові кошти у сумі 234250 грн. отримані відповідачем від ТОВ «ТДН» у якості повернення внеску до статуного капіталу у звязку з його виходом зі складу засновників; частка у статутному фонді ПП «СІТРОЕН ЦЕНТР ХАРКІВ» склада 1025000 грн.; частка у статутному фонді ПП «ОПТА-СТАНДАРТ» складала 3407225 грн, які він отримав при виході із числа засновників.

Однак, суд не бере до уваги твердження позивача про отримання ОСОБА_2 доходів від повернення статутних внесків, адже вихід з числа засновників ТОВ «АВТОДОМ Харків» відбувся 13.06.2017 року, з ТОВ «ТДН» 13.01.2017 року, з ПП «СІТРОЕН ЦЕНТР ХАРКІВ» 05.10.2017 року, з ПП «ОПТА СТАНДАРТ» у 2017 році, а шлюб сторони розірвали лише 19.04.2018 року, тобто станом на момент отримання вищевказаних коштів позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач посилається на доходи відповідача в період з 2015 по 2018 роки, а також надає суду докази про перебування у власності позивача нерухомого майна, довідки датою формування яких є 2015 рік. (т. 1 а.с. 123-131)

Також позивач стверджує, що відповідач з метою приховання майна здійснив продаж автомобіля Citroen C-ELYSEE, однак суд звертає увагу, що даний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_5 починаючи з 04.07.2015 року.

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16.03.2018 року, яким вирішено питання поділу спільно нажитого майна подружжя. Якщо позивач мала майнові питання з приводу того, що позивачем було здійснено реалізацію майна чи коштів без її згоди та відома, дане питання повинно вирішуватись в іншому провадженні, адже межі розгляду справи про стягнення аліментів обмежуються заявленими позовними вимогами.

Суд також звертає увагу, що позивачем зазнчено майно та доходи відповідача, однак не обґрунтована сума аліментів, адже заявлена сума у розмірі 19500 грн. на кожну дитину є достатньо високою та повинна підтверджуватися доказами.

Відповідач у відзиві на позов також зазначив, що на утримання будинку позивач сплачує 3000,00 грн., на підтвердження надав довідку ОК «Житловий кооператив «Флоринка 1»»; сплачує 2700,00 грн. на місяць за 2 дітей на Школу вивчення іноземних мов; сплачує тренування у фінснес-центрі «МІСТО» близько 1000,00 грн. на місяць на одну дитину; також вказав, що на продукти харчування та одяг і розваги близько 1500,00 грн. на двох дітей.

Встановлено, що на утриманні позивача знаходяться непрацездатні батьки: батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 р ІНФОРМАЦІЯ_6 н ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 р ІНФОРМАЦІЯ_2 ., яка має тяжку хворобу та потребує окрім медикаментозного лікування, професійного стороннього щоденного догляду.

Утримання дітей здійснюється спільно батьком та матір`ю, тобто на утримання однієї дитини позивач витрачає 38000 грн. щомісяця, однак дана сума жодним чином не підтверджена, не додано ані копії чеків чи довідок з місця навчання. Позовні вимоги ОСОБА_1 гуртуються лише на значній кількості нерухомого майна та доходів у власності відповідача.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 р. складає 2027,00 грн., з 01.07.2019 р. 2118,00 грн., з 01.12.2019 р. 2218,00 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Тому суд вважає за необхідне відмовити в стягненні алміентів з 01.06.2015 року,адже позов предявлено 04.07.2018 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4500 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття починаючи з 04.07.2018 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 12,13, 76, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 274, 275, 288, 289 ЦПК України, ст. ст. 80, 84, 141, 150, 179, 180-182, 184, 191, 199, 202 СК України, ст. ст. 3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., Законом України «Про судовий збір»,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 5500 грн. на кожну доньку на користь ОСОБА_1 , щомісяця починаючи з 04.07.2018 року і досягнення ними повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2019 року.

Суддя: