Справа 479/276/18
Провадження № 22-ц/812/414/19 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів -Бондаренко Т.З., Темнікова В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Агрофірма Корнацьких»

на заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Рапушевської О.В. в приміщенні того ж суду у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (надалі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, витрат повязаних з оплатою правової допомоги та зобовязання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, витрат повязаних з оплатою правової допомоги та зобовязання повернути земельну ділянку.

Позов обґрунтовував тим, що батькові позивача - ОСОБА_4 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,9216 га, яка розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. 1 січня 2006 року ОСОБА_4 уклав з відповідачем договір оренди земельної ділянки №22/Ск строком на 50 років.

Згідно умов зазначеного договору орендна плата визначена у фіксованому розмірі 571,53 грн., яку відповідач повинен сплачувати не пізніше 20 грудня кожного року.

Після смерті батька - ОСОБА_4, який помер 25 серпня 2009 року, позивачка в порядку спадкування отримала право власності на вказану земельну ділянку, яке зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 вересня 2011 року.

На підставі рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 грудня 2017 року договір оренди землі №22/Ск, укладений 1 січня 2006 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на право оренди земельної ділянки загальною площею 2,9216 га, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області та зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 1 листопада 2006 року за №83 - розірвано достроково. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2 - 3 843, 44 грн. заборгованості по орендній платі з урахуванням відрахування податку та збору за період 2009 - 2016 років 3 921, 59 грн. пені за затримку внесення орендної плати, а також 1408 грн. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Однак, не зважаючи на наявність судового рішення про розірвання договору оренди землі та вимоги ОСОБА_2 щодо добровільного повернення земельної ділянки, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» продовжує нею користуватися, орендну плату за 2017 рік не сплатило.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2 571,53 грн. - заборгованості по орендній платі за 2017 рік, 142,88 грн. - заборгованості по орендній платі за три місяці 2018 року, 510,94 грн. - пені за затримку внесення орендної плати за період з 26 травня 2017 року по 20 березня 2018 року, 285, 76 грн. - неустойки за прострочення виконання зобовязання та 3 700 грн. - судових витрат, повязаних із розглядом судової справи №479/187/17. Також, зобовязати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,9216 га кадастровий номер: :01:000:0606 з цільовим призначенням -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області із складанням відповідного акта прийому - передачі земельної ділянки.

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2 - 571,53 грн. - заборгованості по орендній платі за 2017 рік згідно договору оренди № 22/Ск від 01 січня 2006 року, зареєстрованим у Державному реєстрі земель 1 січня 2006 року за № 83; 510, 94 грн. - пені за затримку внесення орендної плати за період з 26 травня 2017 року по 20 березня 2018 року; 285,76 грн. - неустойки за прострочення виконання зобовязання. Зобовязано ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,9216 га, кадастровий номер: :01:000:0606, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області із складанням відповідного акту прийому - передачі земельної ділянки.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2 142, 88 грн. -заборгованості по орендній платі за три місяці 2018 року та збитків у розмірі 3 700 грн. - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що після розірвання договору оренди землі, відповідач продовжує користуватись належною ОСОБА_2 земельною ділянкою та вимоги щодо сплати орендної плати за 2017 рік в добровільному порядку не виконані.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2018 року заяву ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про перегляд вказаного вище заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» належною позивачці земельною ділянкою після розірвання договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а заочне рішення без змін.

У судове засідання сторони не зявилися, про місце й час розгляду апеляційної скарги повідомленні належним чином.

Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та відсутності позивача - ОСОБА_2 Також від представника позивача надійшла заява про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 8 325 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із положеннями частин 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2017 рік та пені за період з 26 травня 2017 року по 20 березня 2018 року та повернення земельної ділянки.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_2 на праві власності, після смерті батька ОСОБА_4, який помер 25 серпня 2009 року належить земельна ділянка з кадастровим номером: :01:000:0606, площею 2.9216 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 вересня 2016 року №68606587 (а.с.31-32).

За життя ОСОБА_4, між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 1 січня 2006 року було укладено договір оренди земельної ділянки №22/Ск строком на 50 років.

За умовами зазначеного договору орендна плата визначена у фіксованому розмірі 571,53 грн., яку відповідач повинен сплачувати не пізніше 20 грудня кожного року (а.с.33-34).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 грудня 2017 року договір оренди землі №22/Ск, укладений 1 січня 2006 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на право оренди земельної ділянки загальною площею 2,9216 га, розташованої в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, та зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 1 листопада 2006 року за № 83 - розірвано достроково. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2 - 3 843,44 грн. заборгованості по орендній платі з урахуванням відрахування податку та збору за період 2009-2016 років, 3 921,59 грн. пені за затримку внесення орендної плати, а також 1 408 грн. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (а.с.4-6).

Згідно платіжного доручення № 337 від 7 березня 2018 року ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на рахунок Кривоозерського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області для погашення боргу перед ОСОБА_2 згідно рішення Апеляційного суду Миколаївської області в цивільній справі № 479/187/17 від 13 грудня 2017 року перераховано грошові кошти в сумі 4 227,78 грн (а.с.7).

Інших письмових доказів на підтвердження або спростування виплати орендної плати за 2017 рік матеріали справи не містять.

Статтями 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтями 24, 25 цього Закону передбачені права та обовязки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а орендодавець зобовязаний своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.

За положеннями ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності), а обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно умов зазначеного договору, а саме пунктом 9 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю готівкою відповідної суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 571,53 грн. (а.с.33).

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення (п.14 Договору оренди).

Однак, на час звернення до суду з даним позовом 4 квітня 2018 року, судом першої інстанції встановлено, що відповідач продовжує користуватися належною ОСОБА_2 земельною ділянкою, на звернення позивачки щодо оплати оренди за 2017 рік не розрахувався, земельну ділянку в добровільному порядку не повернув.

Вказані обставини, не зайшли свого спростування під час розгляду справи, належними та допустимими доказами.

Крім того, відповідно до ч. 3. ст. Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Так, відповідно до постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 травня 2018 року, текст якої внесено в Єдиний державний реєстр судових рішень, касаційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 13 грудня 20117 року залишено без задоволення.

Вказане свідчить про наявність не згоди відповідача щодо сплати орендної плати, дострокового розірвання договору оренди землі, а відтак її повернення ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів щодо користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельною ділянкою на увагу суду не заслуговують з огляду на викладене вище.

Європейський суд з прав людини, в своєму рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права відсутні, а відтак апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 8 325 грн. колегія виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу ( ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 12 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно частинами 3,8, статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про відшкодування витрат, повязаних з розглядом справи в якій вказала, що остаточний розрахунок понесених нею витрат, повязаних з розглядом справи та копії документів, які підтверджують ці витрати будуть надані до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду (а.с.121).

Між тим, докази на підтвердження надання правничої допомоги як в суді першої інстанції так і в апеляційній представник позивача надав лише під час апеляційного розгляду справи, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України його заява про відшкодування витрат на правничу допомогу в місцевому суді, апеляційною інстанцією не може бути розглянута.

Між тим, що стосується витрат на правничу допомогу під час апеляційного розгляду, колегія виходить з наступного.

12 січня 2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 було укладено договір про надання правничої допомоги на представлення її інтересів в судах України.

Також, 12 січня 2019 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до вище зазначеного договору.

За умовами договору, представництво інтересів та інші дії в інтересах Клієнта здійснюються на платній основі. Оплата за участь адвоката у судових засіданнях складає 1280 грн. за участь у кожному судовому засіданні, оплата за надання інших видів правової допомоги визначається виходячи з погодинної ставки в розмірі 450 грн.- за одну годину роботи адвоката.

Як на підтвердження наданих послуг, представник позивача надає акт приймання- передачі виконаних робіт в якому зазначено, що 1 лютого 2019 року була здійснена виїзна консультація тривалістю - 2 години у розмірі 900 грн., а також 7 лютого 2019 року - складання та подання відзиву на апеляційну скаргу.

Між тим, доказів щодо виїзної консультації матеріали справи не містять, а тому з урахуванням на підставі ст. 137 ЦПК України обсягу наданих послуг і виконаних робіт, зокрема, складання та подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за можливими стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційні інстанції у розмірі 450 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 450 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_5