Постанова

Іменем України

29 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 183/4480/14-ц

провадження № 61-48470св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Наталія Валентинівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у складі судді Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішень судів

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н. В., про визнання договорів недійсними.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за договором кредиту від 21 серпня 2008 року № ML-301/371/2008, у розмірі 278 293,87 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день проведення розрахунку складає 6 696 757,66 грн, яка складається із: 217 566,61 дол. США - заборгованості за тілом кредиту та 60 727,26 дол. США - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за договором кредиту від 21 серпня 2008 року № ML-301/371/2008, у розмірі 278 293,87 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день проведення розрахунку складає 6 696 757,66 грн, яка складається із: 217 566,61 дол. США - заборгованості за тілом кредиту та 60 727,26 дол. США - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за договором кредиту від 23 лютого 2005 року № ML-300/676/2005, у розмірі 11 550,39 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день проведення розрахунку складає 277 944,18 грн, яка складається із: 9 057,84 дол. США - заборгованості за тілом кредиту та 2 492,55 дол. США - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за договором кредиту № ML-300/427/2007 від 08 серпня 2007 року, станом на 24 листопада 2015 року у розмірі 38 163,69 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день проведення розрахунку складає 918 356,50 грн, яка складається із: 28 632,48 дол. США - заборгованості за тілом кредиту та 9 531,21 дол. США - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 22 вересня 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги, а саме: сплати судового збору за подання апеляційної скарги та належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд, залишаючи скаргу без руху, виходив із того, що 25 вересня 2017 року судом першої інстанції ухвалено рішення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 подана 22 вересня 2018 року, тобто апелянт звернувся з пропуском строку на апеляційне оскарження. До апеляційної скарги не додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та не зазначено таке прохання у самій скарзі.

На виконання вимог ухвали, ОСОБА_2 подала до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому зазначила, що рішення суду вона отримала 13 вересня 2018 року. У матеріалах судової справи (аркуш 43, том 4) знаходиться конверт із судовим рішенням, який повернувся до суду та не був отриманий нею своєчасно. 31 серпня 2018 року зі справою знайомився її представник - ОСОБА_5 , але ні фотокопії судової справи, ні повний текст судового рішення не були ним передані, а тому вона була вимушена самостійно отримувати рішення у суді.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не можна визнати обґрунтованими, а тому такі до уваги прийматися не можуть.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2018 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав до Верховного суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Вказує на те, що з огляду на те, що інтереси ОСОБА_2 у суді першої інстанції представляв ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не була обізнана про розгляд судової справи та керувалася виключно інформацією, яка надавалася її представником. Про судове рішення ОСОБА_2 дізналася після того, як 30 серпня 2018 року вона отримала постанову державного виконавця про опис та арешт квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 повністю довіряла своєму представнику і не могла навіть уявити, що він не доведе до її відома той факт, що у справі ухвалено судове рішення на користь позивача.

У січні 2019 року ПАТ «ОТП Банк» подало до суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що жодних поважних причин пропуску строку на апеляційне провадження майже як на рік існувати не може.

03 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що ОСОБА_5 не є адвокатом, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України. Отже, вона на стадії розгляду справи в суді першої інстанції не отримувала правову допомогу, а отримала таку допомогу вперше після укладення договору на правову допомогу з ОСОБА_4

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Нормативно-правове обґрунтування

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За положеннями частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Пунктом 13 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» визначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року, на яке подана касаційна скарга, ухвалено до набрання чинності ЦПК України 15 грудня 2017 року, отже підлягає оскарженню у строки, передбачені 294 ЦПК України, 2004 року.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати іншіпідстави для поновлення строку.

Частиною четвертою статті 357 ЦПК України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявнику було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції, крім того, її інтереси на підставі довіреності представляв ОСОБА_5 , який приймав участь у розгляді справи та ознайомився із матеріалами справи 31 серпня 2018 року, тобто після ухвалення рішення суду.

Таким чином, наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не пов`язані з об`єктивними, істотними перешкодами для своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження, а тому суд обґрунтовано визнав такі причини неповажними. Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

Посилання заявника на те, що копію повного тексту рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року у цій справі отримано лише 13 вересня 2018 року, Верховний Суд не може визнати поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження тривалістю більше ніж 11 місяців із таких підстав.

Як вбачається із інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржуване рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року зареєстроване 02 жовтня 2017 року, а 04 жовтня 2017 року воно оприлюднене.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, з 04 жовтня 2017 року ОСОБА_2 мала можливість ознайомитись із оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції.

Верховному Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало заявнику ознайомлюватись із оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції та подати апеляційну скаргу у строк, передбачений законом. При цьому, що заявник вказує, що про наявність судового рішення вона дізналася 30 серпня 2018 року, а із заявою про видачу їй тексту судового рішення вона звернулася лише 07 вересня 2018 року.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик