ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Харків

справа № 646/1418/17

провадження № 22-ц/818/372/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Колтунової А.І.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом та відповідача за зустрічним - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - ОСОБА_1,

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про захист прав споживачів, визнання окремих положень договору недійсними та визнання договору іпотеки припиненим,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2018 року, ухвалене суддею - Тесліковою І.І.,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2004 між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», було укладено кредитний договір №12006-058/04Р. Відповідно до умов кредитного договору кредитор зобов'язався надати відповідачу на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в розмірі 19000 доларів США на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язувався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку , на умовах та в строки, визначені цим договором. Згідно з п.1.2 договору кредит надано позичальнику строком до 30 березня 2014 зі сплатою 14 процентів річних. Відповідач у справі не в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед банком, внаслідок чого станом на 01 січня 2016 за позивачем утворилася заборгованість в сумі 7847,21 доларів США, що складається з: суми кредиту 3016,35 доларів США, суми процентів 869,91 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 3960,95 доларів США (еквівалент 107254,20 грн.)

У зв'язку із чим просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №12006-058/04Р від 30.04.2004 в загальній сумі 7847,21 доларів США з переведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій після подання заяви про збільшення позовних вимог просить визнати недійсним п.п.7.1.7 кредитного договору №12006-058/04Р від 30.03.2004, укладеного між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК»; стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» 3269,23 доларів США, що еквівалентно 85392,29 грн.; визнати договір іпотеки, укладений між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 припиненим.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що п.9.1 та п.1.3 кредитного договору передбачена подвійна цивільно-правова відповідальність за одні й ті самі порушення договору, що суперечить вимогам ст.549 ЦК України та ст.61 Конституції України. Також відповідач вважає, що п.7.1.7 кредитного договору порушує її права споживача, передбачені п.4 ч.1 ст.21, п.1, п.2 ст.18, п.5 ст.18, ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що на її думку, є підставою для визнання зазначеного пункту договору недійсним.

Як зазначає відповідач ОСОБА_1, у зв'язку з підвищенням процентної ставки банком, що відбулося в односторонньому порядку без її повідомлення, нею було зайво сплачено банку 3269,23 доларів США, що еквівалентно 85392,29 грн.

Оскільки строк дії основного зобов'язання - кредитного договору №12006-058/04Р від 30 квітня 2004, встановлений в п.1.2 договору закінчився, то відповідач наполягала на тому, що і строк дії похідного зобов'язання договору іпотеки №12006-058/04Р від 07.04.2004 також закінчився і договір іпотеки вважається припиненим.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2018 року позов ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» задоволено повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 205857 грн. 63 коп. та судовій збір у сумі 3187 грн. 29 коп. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про захист прав споживачів, визнання окремих положень договору недійсними та визнання договору іпотеки припиненим повністю. Судові витрати, понесені ОСОБА_1 в зв'язку з розглядом її позовної заяви, покладено на неї.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору. ОСОБА_1 не доведено невідповідність оспорюваного правочину вимогам закону, а норми Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилалася позивача не існували на час укладення договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, у задоволенні ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку про неналежність доказів, які були надані ОСОБА_1 Висновок суду, про вірогідний характер можливих помилок аудитора при його складанні є припущенням та не підтверджений жодними доказами на спростування висновків аудитора. Також суд необґрунтовано дійшов висновку про те, що Банком було законно підвищено проценту ставку ОСОБА_1 з 14% до 19 %, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо такого підвищення. Банком в порушення п. 7.1.7 Договору не були направлені відповідні листи з викладеними змінами та доповненнями. Також суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо стягнення пені, оскільки згідно розрахунку, складеного Банком та довідки № 4635/12-01БТ від 15 червня 2016 року визначення (нарахування) пені проводилося в валюті кредиту, тобто Доларів США. Підстав для переведення суми пені в гривню матеріали справі не містять, тому невідомо яким чином виникла сума у розмірі 107254,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 березня 2004 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №12006-058/04Р(а.с.9-15).

Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 19000 доларів США для споживчих цілей строком з 30 березня 2004 року до 30 березня 2014 року зі сплатою 14 процентів річних (п.1.1, п.1.2).

П.4.1 кредитного договору покладає на позичальника обов'язок погашати заборгованість по кредиту шляхом внесення грошових коштів на відповідний рахунок №0584 рівними частками в сумі 160 доларів США щомісяця і до 10 числа наступного місяця.

П.4.2 кредитного договору передбачає, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, зазначеного в п.1.2, на відповідний рахунок.

Відповідно до п.6.1.2 позичальник зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам та пені в валюті кредиту.

Договором передбачена відповідальність за порушення строків погашення заборгованості по кредиту або внесення процентів за користування грошовими коштами, а саме: позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п.1.2 договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочки (п.9.1).

В забезпечення зобов'язаннь по погашенню заборгованості по кредиту, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, а також відшкодування збитків у зв'язку з порушенням договору та на виконання п.3.1 кредитного договору 07.04.2004 між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено договір іпотеки №12006-058/04Р, предметом якого визначено належне відповідачеві нерухоме майно: квартира №3 в будинку №3 на майдані Повстання в м.Харкові (а.с.4-8).

11 травня 2005 між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено додаткову угоду до кредитного договору №12006-058/04Р, відповідно до якого первісний договір було частково змінено та доповнено (а.с.14-15).

На виконання п.2.3.2 договору іпотеки №12006-058/04Р від 07.04.2004 ОСОБА_1, як іпотекодавець, страхувала предмет іпотеки на користь банку-іпотекодержателя, що підтверджується сертифікатами до договору добровільного страхування нерухомого майна, переданого в іпотеку №259387-1 від 30.03.05 (а.с.159), №259387-2 від 30.03.06 (а.с.161), №259387-3 від 30.03.07,(а.с.163),№259387-4 від 30.03.08 (а.с.164), №259387-5 від 30.03.09 (а.с.165) та договором 0647447 добровільного страхування заставного майна фізичних осіб від 21.02.2014 (а.с.166-170).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01 січня 2016 року ОСОБА_1 має загальну заборгованість 7847,21 доларів США, з яких кредит 3016,35 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 3129,23 доларів США, проценти 869,91 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення процентів 831,72 доларів США (а.с.19-21).

Також із розрахунку вбачається, що банком процентна ставка за договором збільшувалася: 11 липня 2004 до 15%, 11 серпня 2004 до 16%, 11 серпня 2006 до 17%, 11 вересня 2006 до 18%, 11 листопада 2006 до 19%. Судом встановлено, що таке збільшення відповідає погодженим сторонами умовам договору (п.1.3 договору).

Квитанціями, наданими ОСОБА_1 підтверджується сплата за кредитним договором коштів у сумі 32 480 доларів США, з яких: 15 983,65 доларів США - кредит, 138 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 16338,35 доларів США - проценти, 20 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення процентів (а.с.105-158).

Відповідно до довідки №4635/12-01-БТ від 15 червня 2016, виданої ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», відповідачем ОСОБА_1 за період з 30 березня 2004 по 07 червня 2016 сплачено: позичкова заборгованість у сумі 15983,65 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 138 доларів США, відсотків 16338,35 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 20 доларів США. Також довідкою підтверджується розмір заборгованості за кредитом та процентами, заявленими у позовних вимогах, пеня за несвоєчасне погашення кредиту і пеня за несвоєчасне погашення процентів розрахована станом на 08 червня 2016, тому її розмір перевищує заявлений у позові (а.с.62-63).

Із розрахунків позивача (а. с. 19-21), крім іншого, вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Статтями 1046, 1049, 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти; при цьому позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що передбачене кредитним договором підвищення процентної ставки відбувалося внаслідок порушення зобов'язань, зокрема відносно строків сплати процентів і повернення кредиту та сплати процентів та кредиту не в повному обсязі, тобто збільшення процентної ставки сторони пов'язали з певною подією неповерненням кредитних коштів у встановлені у договорі строки та розміри.

Так, у пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Пунктом 1.3 договору визначено, що у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов»язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого в п.1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором розмір відсоткової ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір відсоткової ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов»язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

За змістом п.4.1 погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 160 доларів США щомісяця, до 10 числа наступного місяця. Відсотки підлягають сплаті щомісяця у строк до 10 числа місяця, наступного за нарахуванням відсотків. а також у момент повернення кредиту (п.4.2).

Згідно із п.10.1 відсотки за користування грошовими коштами нараховуються щомісяця, виходячи з фактичної кількості днів у простроченому періоді. Відсотки нараховуються протягом строку користування кредитом, відповідно до п.1.2 даного договору. Рік умовно прийнято рівним 360 дням.

Відповідно до п.9.1 за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування грошовими коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в п.1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Як вбачається із розрахунку заборгованості процентна ставка за договором збільшувалася: 11 липня 2004, 11 серпня 2004, 11 серпня 2006, 11 вересня 2006, 11 листопада 2006, у відповідності до п. 1.3 договору, після та внаслідок невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов*язань за цим договором. (а.с 19-21)

Згідно з п.7.1.7 кредитного договору банк має право без згоди позичальника в односторонньому порядку змінити або доповнити умови даного договору та направити на адресу позичальника лист з викладенням змін чи доповнень. Зміна або доповнення в даному договору вступають в силу з моменту прийняття відповідного рішення органом банку, в компетенцію котрого відповідно до законодавства та внутрішніх документів банку входить прийняття таких рішень.

ОСОБА_1 підписала договір, отже своїм підписом засвідчила згоду та обізнаність з його умовами, тому не могла не знати про те, що наслідком порушення зобов*язань за договором є підвищення процентної ставки.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання пункту 7.1.7 договору недійним ОСОБА_1 посилається на норми п.4 ч.1 ст.21, п.1, п.2 ст.18, п.5 ст.18, ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла станом на час пред'явлення позову, які забороняють встановлювати умови договору що передбачають можливість внесення змін у договір в односторонньому порядку на власний розсуд.

Між тим, на момент укладання договору між сторонами у справі Закон України «Про захист прав споживачів» діяв в редакції від 05.12.2003, в якій правові норми, на які посилається ОСОБА_1 були відсутні .

Колегією суддів не встановлена невідповідність кредитного договору законодавству, що діяло на час його укладення.

Висновок аудитора щодо відсотків по кредитному договору №12006-058/04Р від 30 березня 2004 між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1. за період з 30 березня 2004 по 30 грудня 2012, складений Аудиторською фірмою «МІК» Лтд 19 квітня 2018 року, не може бути прийнятий судом, оскільки не враховує умови договору та обставини справи щодо підвищення процентної ставки.

За клопотання ОСОБА_1 була призначена у справі експертиза документів фінансово-кредитних операцій. Однак така експертиза не була проведена у зв'язку із відсутністю оплати.

Оскільки вимоги щодо недійсності кредитного договору не знайшли свого підтвердження, наявна заборгованість, яка підлягає стягненню, то відповідно вимоги про припинення іпотеки, як забезпечення недійсного зобов»язання, також задоволенню не підлягають.

Щодо строку позовної давності судова колегія зазначає наступне.

В судовому засідання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала заяву про засування позовної давності.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

А як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, відповідачка зверталася до суду із зустрічним позовом, тобто знала про розгляд справи, однак до суду першої інстанції із клопотанням про застосування строків позовної давності не зверталася.

ОСОБА_1 звертає увагу на той факт, що вона не була повідомлена про судове засідання суду першої інстанції в якому було ухвалено рішення.

Між тим, заява про застосування позовної давності в апеляційній скарзі не міститься, сплив позовної давності не є навіть доводом апеляційної скарги. Не посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_1 також і на порушення судом норм процесуального права щодо її неналежного повідомлення. Навпаки зазначає про те, що її представник ОСОБА_2 був присутній у суді в день ухвалення рішення, навіть подавав письмові пояснення, а суд розглянув справу за його відсутності.

За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості застосувати наслідки спливу позовної давності.

При вирішенні спору судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова