ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/651/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 305010000 Коваль А.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Вініченко Б.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) - Уманська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2019 (ухвалене у залі судових засідань Уманського міськрайонного суду о 09 год. 23 хв., повний текст складено 26.09.2019, суддя в суді першої інстанції Коваль А.Б.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

02.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 14367,00 грн. в якості компенсації за поховання та поминальні обіди ОСОБА_2 , 3392,30 грн. в якості компенсації за охорону та збереження від повного руйнування спадкового майна (житлового будинку), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , 3530,00 грн. в якості компенсації за купівлю пам`ятника ОСОБА_2 .

В обґрунтування вказала на те, що 29.01.2014 сталася пожежа за адресою АДРЕСА_1 , в результаті якої загинув ОСОБА_2 . Також була нанесена суттєва шкода будинку, в результаті чого постраждала й та частина, власницею якої є позивач, та частина даху будинку. Після смерті ОСОБА_2 ніхто не дивився за будинком та позивач самостійно дбала про те, щоб стіни не завалилися повністю. Позивач купувала будівельні матеріали та самостійно підтримувати частину будинку ОСОБА_2 від повного руйнування. Вказані витрати підтверджуються відповідними квитанціями.

Під час життя ОСОБА_2 проживав в одній частині будинку з позивачем, іншу частину він використовував як майстерню. Після його смерті вона звернулася із заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, проте судом було встановлено, що нею подано недостатньо доказів для підтвердження цього факту в зазначений в позовній заяві період, що не заперечує самого факту спільного проживання.

Після смерті ОСОБА_2 всі витрати на його поховання, виготовлення пам`ятника, зберігання майна, були понесені позивачем.

Будинок, у якому вони проживали разом, побудований в 1900 році, тобто на цей час йому більше 100 років. Будинок глиняний, обкладений цеглою. Після пожежі він знаходиться в аварійному стані і для утримання його від повного руйнування позивач вимушена докладати сил для його збереження.

Уманська міська рада згідно рішення суду у справі про визнання спадщиною відумерлою є спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_2 , позивач має право подати позовну заяву про відшкодування понесених витрат в інтересах покійного.

Нею були витрачені кошти на збереження спадкового майна та в інтересах покійного (на поховання та поминальні обіди) в розмірі: 3725,00 грн. згідно договору №34 від 01.02.2014; 3814,00 грн. згідно договору від 06.03.2014; 3014,00 грн. згідно договору №169 від 27.07.2014; 3814,00 грн. згідно договору №21 від 28.01.2015; 3530,00 грн. згідно рахунку №73 від 09.06.2015 на купівлю гранітного пам`ятника; 222,40 грн. згідно накладної №VV-0193976 від 30.01.2014; 2850,00 грн. згідно накладної №23031 від 13.06.2015 на купівлю будівельних матеріалів, для збереження постраждалої частини будинку; 320,00 грн. згідно накладної №6742 від 13.06.2015.

Вказані витрати, на думку позивача, мають бути стягнуті з міської ради, як спадкоємця покійного ОСОБА_2 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2019 позов задоволено повністю.

Суд вказав, що витрати позивача у справі, понесені на поховання особи, майно якої успадковане органом місцевого самоврядування, та на утримання спадкового майна, мають відшкодовуватись міською радою.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано 21.10.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та новим рішенням залишити позовні вимоги без задоволення. В обґрунтування вказано на те, що витрати на поховання включають лише трати з моменту смерті людини до поміщення труни з її тілом в могилу. Поминальні обіди та інші обряди не є тратами на поховання. Витрати на автобус та вінок є нерозумними витратами та здійснені на розсуд позивача. Накладні на будівельні матеріали не є належними доказами понесення витрат на охорону спадкового майна, оскільки позивачем не доведено факт використання таких матеріалів для ремонту частини будинку, яка належала спадкодавцю. Суд не досліджував докази у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказала на те, що її доводи є необґрунтованими. Суд належним чином безпосередньо досліджував усі докази у справі, чого не врахував скаржник.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 21289,40 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно акту про пожежу №5 від 29.01.2014 комісії у складі працівників Уманського РВ УДСНС України в Черкаській області встановлено факт пожежі, що виникла 29.01.2014 орієнтовно о 05 год. 35 хв. за адресою АДРЕСА_1 м. Умань, у будинку, належному ОСОБА_2 . Повідомлення про пожежу надійшло 29.01.2014 о 05 год. 43 хв. від ОСОБА_1 Пожежу було локалізовано о 06 год. ранку, а ліквідовано о 06 год. 45 хв. Пожежею було знищено: покрівлю на площі 100 кв.м., старі домашні речі, віконні рами, глинобитне перекриття 4 кв.м. Прямі збитки від пожежі становлять орієнтовно 7000,00 грн., побічні збитки 38000,00 грн. Загиблих на місці виявлено одну особу ОСОБА_2 .

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.12.2016, яке набрало законної сили 27.12.2016, у цивільній справі за заявою Уманської міської ради про визнання спадщини відумерлою, спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , та складається із 29/50 будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0166 га, за цією ж адресою, визнано відумерлою.

Згідно наданих позивачем накладних та чеків, а саме: рахунку №73 від 09.06.2015 (а.с.9) на купівлю пам`ятника за 3530,00 гривень; договору №34 від 01.02.2014 щодо витрат на поховання в розмірі 3725,00 гривень (а.с.10-11); договору №49 від 06.03.2014 щодо витрат на поховання в розмірі 3814,00 гривень (а.с. 12-14); договору №169 від 27.07.2014 щодо облаштування місця поховання на суму 3014,00 гривень (а.с. 15-17); договору №21 від 28.01.2015 щодо річниці поховання в розмірі 3814,00 гривень (а.с. 18-20), а всього на суму 17897,00 гривень, в тому числі 3530,00 гривень витрат на пам`ятник, позивач витратила на поховання ОСОБА_2 та інші ритуальні послуги, які з цим пов`язані.

Також згідно наданих до суду накладних (а.с.7, 8) позивач на ремонт будинку по АДРЕСА_1 витратила 3392,40 грн. (було придбано цвяхи, плівку, червону цеглу, пісок та цемент).

Зазначені витрати позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача міської ради, яка одержала у власність спадкове майно після смерті ОСОБА_2 .

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Частинами 1, 3, 5 статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

При цьому частиною 2 цієї статті передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна.

Таким чином цивільним законодавством передбачено спеціальні суб`єкти охорони спадкового майна - нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже фізична особа, як позивач у цій справі, не вправі порушувати питання про відшкодування витрат на охорону спадкового майна, чого не врахував суд першої інстанції, стягуючи на користь позивача 3392,40 грн. витрат на охорону спадкового майна, адже такі позовні вимоги є безпідставними (не мають правового підґрунтя).

Для захисту свого права в цій частині позивач може порушувати питання про відшкодування здійснених нею витрат на утримання майна як понесених збитків, заявивши відповідні позовні вимоги до міської ради.

Далі, у відповідності до ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

За ст.10 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п.2 ч.2 ст.8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в цій місцевості.

З системного аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищевикладених норм законодавства слідує, що відповідач, як орган місцевого самоврядування, є спадкоємцем (власником) відумерлої спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що встановлено рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.12.2016, яке набрало законної сили, що сторонами у справі під сумнів не ставиться.

Позивач надала докази особистого понесення витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_2 , отже в силу вимог ч.1 ст.1232 ЦК України відповідні витрати мають бути відшкодовані за рахунок відповідача, як спадкоємця відумерлої спадщини, про що вірно вказав суд першої інстанції в цій справі.

Однак суд помилково вказав на те, що витрати на поминальні обіди входять до складу витрат на поховання, адже у відповідності до ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові ВС від 19.03.2018 у справі №554/1793/15-ц.

Доводи скаржника у цій частині заслуговують на увагу.

Одночасно апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що витрати на автобус (у день захоронення) та вінок є нерозумними витратами та здійснені на розсуд позивача, оскільки вони є традиційними при похованні та мають місце до моменту захоронення труни з тілом, отже в силу вимог ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» та ч.1 ст.1232 ЦК України мають бути відшкодовані спадкоємцем особі, яка їх понесла.

Скаржнику слід врахувати, що відповідно до ч.1 ст.7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, що має місце в цій справі.

Слід відхилити посилання скаржника на те, що суд не досліджував докази у справі, адже усі надані сторони докази судом було безпосередньо досліджено про що, зокрема, зазначено у журналах судових засідань у справі.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2019 у даній справі слід скасувати в частині задоволення позовних про відшкодування витрат на поминальні обіди в сумі 3200,00 грн. + 2400,0 грн. = 5600,00 грн. (а.с.16, 19), на автобус супроводження на річницю захоронення (а.с.19) в сумі 500,00 грн., витрат на збереження спадкового майна в сумі 3392,40 грн. та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат сторін у справі, у зв`язку з неправильним застосування судом норм матеріального права - ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» та ч.2 ст.1283 ЦК України, а в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Загальну суму стягнення на користь позивача слід визначити в розмірі 11797,00 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України до перерозподілу підлягають судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій пропорційно до задоволених позовних вимог, які задоволено на 55,41%. Отже за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача на користь позивача слід стягнути 640,00 грн. * 55,41 % = 354,62 грн., а за розгляд справи в апеляційному суді з позивача на користь відповідача слід стягнути 960,00 грн. * (100% - 55,41%) = 524,06 грн. Таким чином з позивача на користь відповідача до стягнення підлягає 169,44 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про стягнення коштів - скасувати в частині задоволення позовних про відшкодування витрат на поминальні обіди в сумі 5600,00 грн., витрат на автобус супроводження на річницю захоронення в сумі 500,00 грн., витрат на збереження спадкового майна в сумі 3392,40 грн. та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Уманської міської ради про стягненнявитрат на поминальні обіди в сумі 5600,00 грн., витрат на автобус супроводження на річницю захоронення в сумі 500,00 грн. та витрат на збереження спадкового майна в сумі 3392,40 грн. - залишити без задоволення.

Загальну суму, яка підлягає до стягнення з Уманської міської ради на користь ОСОБА_1 , визначити в розмірі 11797,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Уманської міської ради 169,44 грн. судового збору.

У решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2019 в цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 04.12.2019.

Суддя-доповідач

Судді