Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 346/1089/16-ц

провадження № 61-22906св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

третя особа - Печеніжинська селищна рада об'єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-франківської області,

представник третьої особи - Перегінчук Василь Іванович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року у складі судді Калинюка О. П. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 16 січня 2017 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д.,

Матківського Р. Й., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_3, третя особа - Печеніжинська селищна рада об'єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-франківської області, про усунення перешкод у користуванні проїздом шляхом знесення огорожі.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку

АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою площею

0,1566 га, яка призначена для обслуговування вказаного житлового будинку. Згідно генерального плану смт Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області до її домогосподарства є заїзд загального користування по АДРЕСА_1, який ОСОБА_3 самовільно перекрив шляхом встановлення дерев'яної та металевої огорожі.

Рішенням Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 31 жовтня 2013 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Посилаючись на те, що вона не має проїзду до належного їй домоволодіння внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_3 земельної ділянки, призначеної для проїзду загального користування, просила зобов'язати останнього усунути перешкоди в користуванні проїздом по АДРЕСА_1 шляхом знесення дерев'яної та металевої огорожі.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 проїздом по

АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 металічної огорожі довжиною 3,40 м та дерев'яної огорожі довжиною 3,0 м, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 безпідставно чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні єдиним існуючим до її господарства і передбаченим генеральним планом заїздом по АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні заїздом загального користування до її господарства, який передбачений генеральним планом АДРЕСА_1. Відповідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 07 травня 2016 року зазначено запроектований заїзд до вказаного господарства (під'їзну дорогу - північна сторона) за адресою:

АДРЕСА_1, яким ОСОБА_3 безпідставно чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні єдиним існуючим заїздом до її господарства.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права. Судами не враховано, що земельна ділянка, на якій розміщені металева та дерев'яна огорожа, була закріплена за господарством, що належить йому і протягом багатьох років використовувалась ним, жодних обмежень чи доріг по цій ділянці не передбачено.

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Печеніжинської селищної ради об'єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області на касаційну скаргу ОСОБА_3, в якому вона просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_3, в якому вона просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами установлено, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,1566 га в АДРЕСА_1 на підставі рішення Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області

від 31 жовтня 2013 року.

Рішенням VІ демократичного скликання двадцять четвертої сесії Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтованою площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту.

Згідно акта, складеного 14 листопада 2014 року комісією в складі голови комісії Василюк В. І., членів комісії: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

ОСОБА_12 в присутності землевпорядника Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області Пегегінчука В. І.,

ОСОБА_1, ОСОБА_14 та ОСОБА_3 встановлено, що проїзд загального користування по АДРЕСА_1 до господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_14, вказаний в генеральному плані смт Печеніжин Коломийського районну Івано-Франківської області, переораний та перекритий дерев'яною та металевою огорожею ОСОБА_3

Відповідно до частини першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частинами першою та другою статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні заїздом загального користування до її господарства, який передбачений генеральним планом АДРЕСА_1. Відповідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 07 травня 2016 року, проведеної судово-експертною фірмою «Експо-Фірма», зазначено запроектований єдиний існуючий заїзд до вказаного господарства (під'їзну дорогу - північна сторона) за адресою: АДРЕСА_1, яким на час проведення досліджень користуватись неможливо (а.с. 76-90).

Доводи касаційної скарги про те, що згідно рішення виконавчого комітету

№ 104 від 28 листопада 1978 року «Про результати обміру земель забудованого кварталу 324» та доданого до нього плану (схеми) земельної ділянки по АДРЕСА_2 (тепер АДРЕСА_2)

у смт Печеніжин Коломийського районну Івано-Франківської області було закріплено загальну площу по фактичному користуванню у розмірі 0,3584 га без переїздів через вказану земельну ділянку є необґрунтованими, оскільки в площу користування земельною ділянкою, на яке має право ОСОБА_3, входить заїзд до домогосподарства ОСОБА_1, та відповідно статей 125 і 126 ЗК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у ОСОБА_3 право власності на вказану земельну ділянку не виникло, тому він незаконно перекрив заїзд загального користування.

Крім того, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 07 травня 2016 року, проведеної судово-експертною фірмою «Експо-Фірма», фактично існуючи межі земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_2 не відповідають межам, що зазначені у плані (схемі) земельної ділянки, виготовленій Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації.

Таким чином, судові рішення першої та апеляційної інстанцій, які просить скасувати ОСОБА_3, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта