Провадження № 22-ц/801/65/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуСправа № 127/15714/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2017 року, постановлене у складі судді Бойка В.М., в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

встановив:

В липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 виникла домовленість про те, що ОСОБА_3 надає ОСОБА_4, який діяв по усному дорученню засновника ТОВ «Земун Поле плюс» ОСОБА_7, завдаток, як авансовий платіж, в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, за купівлю корпоративних прав товариства з обмеженою відповідальністю «Земун Поле плюс». На підтвердження передачі грошей відповідач в присутності двох свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 написав власноручно розписку, що він отримав за продаж корпоративних прав ТОВ «Земун Поле плюс» завдаток в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, цілковита ж вартість становить 40 000 (сорок тисяч) доларів США.

Вищевказаною розпискою не встановлена дата до якої сторони мають укласти договір купівлі-продажу корпоративних прав, а тому позивач вважає, що попередній договір не був укладений сторонами, оскільки термін виконання зобов'язання, є суттєвою умовою договору. Відповідач свої зобов'язання не виконав і корпоративні права на ТОВ «Земун Поле плюс» не були продані позивачу, а продані іншим особам, таким чином відповідачем безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, а тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 10 тисяч доларів США в еквівалентні національної валюти на день ухвалення рішення.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2017 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту на момент подання позову складає 247 980 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 отримав кошти позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), а тому за правилами ст. 1212 ЦК України зобов'язаний повернути потерпілому це майно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 07 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення.

Не погодившись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та помилково не врахував, що відповідач спірні кошти за змістом розписки передав представнику засновника ТОВ «Земун Поле плюс», а тому вважає позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів недоведеними.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦК України їх не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 14 листопада 2013 року ОСОБА_10 отримав у ОСОБА_3 10 000 (десять тисяч) доларів США, завдатку за корпоративні права ТОВ «Земун Поле плюс». Повна вартість корпоративних прав становить 40 000 (сорок тисяч) доларів США. Кошти отримано за дорученням засновника ТОВ «Земун Поле плюс». (а.с.5)

Звернувшись в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_4 безпідставно набутих грошових коштів, позивачем свої вимоги обгрунтовано тим, що корпоративні права ТОВ «Земун Поле плюс» не були йому продані.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

З тексту наявної в матеріалах справи розписки слідує, що відповідач ОСОБА_4 отримав кошти за дорученням засновника ТОВ «Земун Поле Плюс» ОСОБА_7.

Крім того, розписці визначено, що надані ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 10 тис. доларів США, є завдатком за корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «Земун Поле Плюс», засновником якого є ОСОБА_7 Повна вартість корпоративних прав ТОВ «Земун Поле Плюс» становить 40000 доларів США.

Вказані обставини свідчать про те, що за змістом розписки у даному спорі правовідносини виникли між позивачем, як покупцем корпоративних прав та засновником юридичної особи ТОВ «Земун Поле Плюс» ОСОБА_7.

Однак позивач не заявляв клопотання про зміну належного відповідача чи залучення співвідповідача по справі. Суд першої інстанції не вирішував питання залучення до участі у справі співвідповідача чи заміну належного відповідача в порядку ст. ст. 51 ЦПК України, а вирішення цього питання на стадії апеляційного перегляду справи чинним ЦПК України не передбачено.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із урахуванням цих норм, право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: у рішенні від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 не набув право на грошові кошти позивача, оскільки за змістом розписки від 14.11.2013 він отримав кошти за дорученням засновника ТОВ «Земун Поле плюс», тобто у спірних правовідносинах ОСОБА_4 діяв виключно як представник засновника юридичної особи. Факт набуття ОСОБА_4 спірних коштів та їх збереження, чи використання для власних потреб позивачем не доведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що задоволення позову, пред'явленого до представника засновника ТОВ «Земун Поле Плюс» не відповідає змісту статті 1212 ЦПК України, оскільки, кошти в розмірі 10000 доларів США у розписці від 14.11.2013 року визначено як завдаток в забезпечення укладення в майбутньому правочину щодо відчуження та придбання корпоративних прав.

В свою чергу правовідносини, що виникають із зобов'язань, виконання яких забезпечене завдатком, у тому числі питання щодо повернення завдатку, врегульовано параграфом 5 глави 49 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та стягнення коштів з ОСОБА_4 на підставі положень ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набутого майна, є помилковим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції неповно встановлено фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_4 3750 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3750 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом:

Головуючий В.В. Оніщук