Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 647/1786/16-ц

провадження № 61-33437св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач)

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач 1 за первісним позовом - Львівська сільська рада Бериславського району Херсонської області,

відповідач 2 за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідач 3 за первісним позовом - ОСОБА_4,

відповідач 4 за первісним позовом - ОСОБА_5,

відповідач 5 за первісним позовом - ОСОБА_6,

відповідач 6 за первісним позовом - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області в складі судді Миргород В. С. від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області в складі колегії суддів: Склярської І. В., Вейтас І. В., Радченка С. В. від 13 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом, який уточнив, та остаточно просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_8, на майно: земельну ділянку загальною площею 6,80 га, яка складається з двох земельних ділянок, площею 1,39 га - в тому числі рилі зрошувальної 1,39 га (0,42 паю), яка згідно публічної кадастрової карти України має кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 5,41 га - в тому числі рилі багорної 5,41 га (0,58 паю), яка згідно публічної кадастрової карти України має кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько - ОСОБА_8, який за життя, 20 січня 2005 року склав заповіт на ім'я ОСОБА_2 Спадковим майном за заповітом є земельний пай. Після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

У вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяв про прийняття спадщини, зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, який за життя заповів йому земельний пай.

Посилаючись на те, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин через те, що він проживав окремо від спадкодавця, родичі приховали від нього факт смерті, про відкриття спадщини його повідомлено не було. Просив суд визначити йому додатковий строк - два місяці, для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 30 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_7, право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_8, на майно: земельну ділянку загальною площею 6,80 га, яка складається з двох земельних ділянок, площею 1,39 га - в тому числі рилі зрошувальної 1,39 га (0,42 паю), яка згідно публічної кадастрової карти України має кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 5,41 га - в тому числі рилі багорної 5,41 га (0,58 паю), яка згідно публічної кадастрової карти України має кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Львове Бериславського району Херсонcької області ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності серії НОМЕР_3, виданого на підставі розпорядження № 356 голови Бериславсьої районної державної адміністрації Херсонської області від 30 травня 2007 року. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з цієї підстави, відсутність у позивача іншого способу захисту цивільного права, з урахуванням вимог статей 1216, 1217, 1261, частини першої статті 1225 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, місцевий суд виходив із того, що відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця, відсутність відомостей обставини на які позивач посилався у позові не можуть бути визнані поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, зазначив про те, що рішення місцевого суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що необізнаність про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. За таких порушень норм матеріального та процесуального права, допущених судами попередніх інстанцій, які призвели до неправильного вирішення справи, постановлені у справі судові рішення, підлягають скасуванню.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подані.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що ОСОБА_8, який був батьком позивача ОСОБА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті проживав разом із сином, позивачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1

За життя, ОСОБА_8 надав довіреність (без обмеження строку дії) на ім'я ОСОБА_2 на право користування та розпорядження земельною ділянкою та в цей же день склав на останнього заповіт, яким заповідав йому земельний пай, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_4, зареєстрований на ім'я ОСОБА_8 Бериславською районною державною адміністрацією 08 вересня 1997 року.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 указував про його необізнаність про відкриття спадщини, зазначав, крім іншого, що не знав про існування заповіту.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 2.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

З огляду на наведене, ухваливши рішення про відмову в позові, суди попередніх інстанцій не дослідили, чи перевірив нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення ОСОБА_2 про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача за зустрічним позовом як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_8

Без установлення зазначених фактичних обставин суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову в позові, а оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє колегію суддів суду касаційної інстанції дійти висновку про правильність чи неправильність застосування судом частини третьої статті 1272 ЦК України, то ухвалені судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення зустрічного позову підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2017 року № 56-496цс17.

Оскільки вирішення первісних позовних вимог про наявність спадкових прав у ОСОБА_1, як спадкоємця першої черги за законом після смерті свого батька, залежить від вирішення зустрічних позовних вимог, так як право на спадкування виникає спершу у осіб, визначених у заповіті, на це імперативно вказує стаття 1223 Цивільного кодексу України, то судові рішення підлягають скасування в повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції судові рішення втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило