КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Гуля В.В., Сушко Л.П., із участю секретаря Кравченко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною,

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просив визнати недійсною свою заяву про прийняття спадщини, що подана до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Наталії Миколаївни після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 після смерті якого відкрилась спадщина.

Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , є він та відповідач по справі.

Разом з тим, він не мав бажання приймати спадщину після смерті батька, а фактичне прийняття спадщини сталося внаслідок його помилки.

Він є громадянином Російської Федерації та постійно проживає в Росії. Йому, як іноземцю, не вигідно приймати спадщину від громадян України у зв`язку з необхідністю сплати податку в розмірі 18 % від вартості спадщини.

Таким чином, він домовився з відповідачем про те, що все майно буде спадкувати вона одноособово.

Він,внаслідок власної помилки у березні 2018 року,фактично надіслав нотаріусу заяву не про відмову від спадщини, а про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 .

У липні 2018 року він надіслав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини.

Проте, нотаріус листом повідомив його про те, що оскільки ним був пропущений строк для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини, то він вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що відповідачем жодних прав позивача не порушено.

За таких обставин, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача.

Вбачається, що оспорювана заява складена за вільним волевиявленням ОСОБА_1 та не суперечить вимогам закону.

Факт необхідності при оформленні спадщини сплачувати податок, не є підставою для визнання недійсною поданої заяви про прийняття спадщини.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін- ОСОБА_3 ( а.с. 9 ).

Після його смерті відкрилась спадщина та приватним нотаріусом Халявкою Наталією Миколаївною 10 березня 2018 року заведено спадкову справу №7/2018 щодо майна померлого ( а.с. 31-61 ).

Спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є позивач та відповідач ( а.с. 31, 53 ).

19 березня 2018 року ОСОБА_1 подав до тимчасово виконуючого обов`язки приватного нотаріуса м. Москви Ефимович Ксенії Миколаївни заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 ( а.с. 53 ).

Приватний нотаріус Халявка Наталія Микоалївна листом від 10 травня 2018 року №334/02-14 повідомила ОСОБА_1 про отримання 19 березня 2018 року його заяви про прийняття спадщини та необхідність сплати спадкоємцем-нерезидентом податку за ставкою 18% та військового збору в розмірі 1,5% ( а.с. 54 ).

28 липня 2018 року ОСОБА_1 подав тимчасово виконуючому обов`язки приватного нотаріуса м. Москви Громико Владиславу Михайловичу заяву про відмову від прийняття спадщини ( а.с. 56 ).

Приватний нотаріус Халявка Наталія Миколаївна листом від 09 серпня 2018 року №655/02-14 повідомила ОСОБА_1 про те, що оскільки ним був пропущений строк для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини, то він вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3 ( а.с. 60 ).

У зв`язку з чим, 17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом посилаючись, зокрема, на те, що він не мав бажання прийняти спадщину та ним було подано заяву про прийняття спадщини в наслідок його помилки ( а.с. 1-5 ).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на необґрунтованість заявлених позовних вимог ( а.с. 67-68 ).

При цьому, на переконання апеляційного суду, місцевим судом вірно встановлено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Окрім цього, відсутність помилки при поданні заяви про прийняття спадщини спростовується самою заявою, з якої вбачається, що на момент її подачі ОСОБА_1 було роз`яснено нотаріусом, зокрема, наслідки подання цієї заяви ( а.с. 53 ).

Крім іншого, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, з точки зору другої інстанції, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідачем жодних прав позивача не порушено.

Отже, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача.

І насамкінець, оспорювана заява складена за вільним волевиявленням ОСОБА_1 та не суперечить вимогам закону.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 203, 215, 229 ЦК України, ст.ст. 5, 13, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відтак, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 202, 229, 1270, 1273 ЦК України, ст. 174 Податкового кодексу України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини, апелянт внаслідок власної помилки фактично надіслав заяву не про відмову від прийняття спадщини, а про прийняття спадщини, він ніколи не мав наміру прийняти спадщину після смерті свого батька, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Окрім цього, доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог не було надано і до апеляційного суду.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 86-87 ) зокрема, про те, що апелянт постійно мешкає на території Російської Федерації, після отримання спадщини він мав сплатити податок в розмірі 18% від вартості спадщини, він ніколи не мав наміру приймати цю спадщину, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, не є належною правовою підставою для задоволення апеляційної скарги.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5,10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Л.П. Сушко