КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 359/4588/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Чирка С.С.

03 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2019 року про прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований у Відділі реєстрації актів Громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, актовий запис №267.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та просила визнати квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю сторін та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Встановити факт проживання ОСОБА_1 в квартирі з вересня 1999.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, винести нову про об`єднання в одне провадження позову про розірвання шлюбу та зустрічного позову про поділ майна подружжя.

Пояснює, що проживає у спірній квартирі з 1999 року без реєстрації, іншим житлом не забезпечена, а тому має ймовірність після розлучення опинитись на вулиці.

Вважає, що суд помилково дійшов висновку про недоцільність розгляду в одному провадженні вимог про розірвання шлюбу та поділу майна, адже дані вимоги є взаємопов`язані.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14969/2019
ОСОБА_2 відзив у встановлені строки на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами не виникли з одних правовідносин. До того ж вимоги за вказаними позовами не можуть зараховуватися, а задоволення зустрічного позову повністю або частково не виключить можливість задоволення первісного позову. Спільний розгляд указаних позовів є недоцільним, оскільки спричинить затягування розгляду справи.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Таким чином, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, який подається у строк для подання відзиву та заявляється для сумісного розгляду з первісним, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним та задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Як вбачаться із первісного позову ОСОБА_2 просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, відповідно до зустрічного позову ОСОБА_1 звертається до суду про поділ майна подружжя.

Враховуючи, що зустрічний позов з первісним позовом не є взаємопов`язані і задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому спільний їх розгляд є не доцільний.

За наведеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви правильними.

Доводи апеляційної скарги про доцільність розгляду в одному провадженні вимог про розірвання шлюбу та поділу майна не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що в такий спосіб позивач лише бажає затягнути розгляд первісного позову.

Таким чином, оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04.12.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Я.В. Головачов

О.В. Шахова