Провадження 2/127/3875/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

07.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Мотивував позов тим, що на підставі наказу Міністра аграрної політики та продовольства України № 151-п від 22.08.2013 року він був призначений на посаду директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» і з ним був укладений контракт, строком до 21.08.2018 року. Органом управління майном ДП «Закупнянський карєр», а водночас і роботодавцем, є ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України.

З 17.08.2018 року позивач був змушений проходити курс лікування, повязаний з серцево-судинним захворюванням, у звязку з чим було відкрито листок непрацездатності. Виконання обовязків керівника підприємства позивач поклав на іншого працівника, про що видав відповідний наказ по підприємству в день відбуття на лікування.

22.08.2018 року, під час перебування позивача на лікуванні, в телефонному режимі, працівник відділу кадрів ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України повідомив, що відносно позивача видано наказ про звільнення з роботи з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у звязку з закінченням строку укладеного з ним контракту.

Однак, станом на день звернення до суду з позовом, позивачеві не було надано наказ про звільнення його з посади директора ДП «Закупнянський карєр», з його змістом він не ознайомлений, усне повідомлення про звільнення було здійснено не в день закінчення строку дії контракту 21.08.2018 року, а наступного дня.

Вважає, що відповідач не виконав вимог КЗпП України, не видав своєчасно наказ про його звільнення з посади директора ДП «Закупнянський карєр», не повідомив його у встановленому законом порядку (під розпис) про прийняте рішення та не ознайомив його зі змістом наказу про звільнення, не вніс запису про звільнення до трудової книжки і не видав трудову книжку, не провів розрахунку при звільненні, не повідомив, кому він повинен передати по акту майно ДП, не вніс відомості про зміну керівника ДП до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, його звільнення не було узгоджене з місцевою державною адміністрацією, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п. 1 «Порядку погодження з ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», затвердженого постановою КМУ № 818 від 09.10.2013 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України позивач ОСОБА_2 просив визнати незаконним наказ ОСОБА_3 аграрної політики і продовольства України від 21.08.2018 року про звільнення з посади директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» ОСОБА_2 та зобовязати ОСОБА_3 аграрної політики і продовольства України поновити його на посаді директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» (а.с. 1-5).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав за викладених у ньому обставин, просив його вимоги задоволити. Відзив відповідача вважає безпідставним, подав письмові заперечення на відзив (а.с. 64-65), письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. Зазначив, що його звільнення відбулось всупереч закону, в повноваження Державного секретаря Міністерства не входить вирішення питання про звільнення директорів підприємств, наказу про звільнення ні йому, ні ДП вручено не було, розрахунок із ним не проведений, особа, якій він повинен був передати майно за описом, визначена не була. Наголошував, що його не було звільнено з посади відповідно до вимог п. 8 ст. 36 КЗпП України, що стало підставою для продовження виконання ним своїх обовязків керівника підприємства. Просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України - ОСОБА_5 подав відзив на позов (а.с. 40-42) та письмові пояснення (а.с. 135-137), просив відмовити в задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовував тим, що 21.08.2018 року на підставі наказу Мінагрополітики № 147-п ОСОБА_2 був звільнений з посади директора ДП «Закупнянський кар`єр» в зв`язку із закінченням строку дії контракту від 01.02.2016 року № 5, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та відповідно до п.п. «а» п. 5.2. розділу 5 контракту. Наказ був направлений 21.08.2018 року ОСОБА_2 та ДП «Закупнянський кар`єр», а також повідомлено Чемеровецьку райдержадміністрацію Хмельницької області про звільнення ОСОБА_2 На підставі п. 12. ч. 4, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наказ про звільнення був виданий виконуючим обов`язки Державного секретаря міністерства ОСОБА_6, як керівником самостійного структурного підрозділу. Просив врахувати, що звільнення ОСОБА_2 відбулось не у зв`язку з ініціативою роботодавця, а у зв`язку з закінченням строку трудового договору, а тому правило щодо заборони звільнення в період тимчасової непрацездатності на ОСОБА_2 не поширюється.

В судові засідання до приміщення Вінницького міського суду Вінницької області представник ОСОБА_5 жодного разу не з`явився. За його клопотаннями 30.11.2018 року, 07.12.2018 року судом постановлялись ухвали про проведення засідань 10.12.2018 року, 17.12.2018 року в режимі відеоконференції, проведення доручалось Господарському суду м. Києва, проте до визначеного суду представник також не з`являвся, причини неявок суду не повідомляв. Оскільки в судове засідання 10.01.2019 року представник відповідача не з`явився повторно, поважні причини неявки суду не повідомив, розгляд справи по суті проведено у його відсутність.

У даній справі судом проведені наступні процесуальні дії.

11.09.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 127/22497/18 за позовом ОСОБА_2 (а.с. 33).

09.11.2018 року підготовче провадження у даній справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті, витребувані докази у відповідача (а.с. 88).

10.12.2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України від 04.12.2018 року № 227-п про призначення ОСОБА_7 виконуючим обовязки директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» (а.с. 130-131).

17.12.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання Державного підприємства «Закупнянський карєр» про залучення до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог (а.с. 174).

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що наказом ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України від 22.08.2013 року № 151-п ОСОБА_2 призначено на посаду директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» з наступним укладенням контракту, увільнивши ОСОБА_8, заступника директора з матеріально-технічного забезпечення Державного підприємства «Закупнянський карєр» від виконання обовязків директора цього підприємства, про що 02.09.2013 року зроблений відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_9 (а.с. 20) та внесені відомості про зміну керівника до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 23-26).

Наказ про призначення виданий на підставі заяви ОСОБА_9, листа-погодження Хмельницької обласної державної адміністрації від 30.07.2013 року № 58/11-10-4183/2013, подання Департаменту продовольства від 06.08.2013 року № 32-01-04/990 (а.с. 22).

01.02.2016 року між ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України, як Органом управління майном, в особі Міністра аграрної політики та продовольства України ОСОБА_10 та громадянином ОСОБА_2 (керівник) був укладений контракт № 5, відповідно до якого ОСОБА_2 наймається (призначається) на посаду директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» на термін з 01.02.2016 року по 21.08.2018 року. На підставі даного контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства на Органом управління майном цього підприємства (п. 1.2).

Відповідно до п. 5.2 контракт припиняється: після закінчення терміну дії контракту; за згодою сторін; до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених п.5.3 і 5.4 цього контракту; з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом (а.с. 27-31).

19.05.2017 року між ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України, як Органом управління майном, в особі Директора департаменту правової та законопроектної роботи ОСОБА_11 та громадянином ОСОБА_2 (керівник) була укладена додаткова угода № 12 до контракту № 5 від 01.02.2016 року, згідно з якою розділ другий контракту викладений в новій редакції (а.с. 55-58), а решта умов контракту залишені без змін.

Таким чином, позивач погодився на умови контракту , в тому числі і на його строковий термін.

Додаткові угоди до контракту № 5 щодо продовження строку дії контракту на інший термін з ОСОБА_2 не укладались. У встановленому законом порядку позивачем контракт не оспорювався і не визнавався недійсним.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Статуту ДП «Закупнянський карєр» в новій редакції (затвердженого наказом ОСОБА_3 аграрної політики України від 29.11.2007 року № 840, державна реєстрація змін до установчих документів проведена 28.01.2008 року), передбачено, що управління підприємством здійснює директор. Наймання на посаду директора підприємства здійснює Орган управління майном на контрактній основі (а.с. 10-14).

Центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить Державне підприємство «Закупнянський карєр», , є ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України (а.с. 23).

Наказом ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України від 21.08.2018 року № 147-п ОСОБА_2 звільнено з посади директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» 21.08.2018 року в звязку із закінченням строку дії контракту від 01.02.2016 року № 5 згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та відповідно до п.п «а» п. 5.2 Розділу 5 контракту припинено його дію (а.с. 47).

Таким чином, між сторонами виникли трудові правовідносини і при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладається на певний строк. А саме, у тих випадках, коли трудовий договір укладається до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.

Тому звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

За відсутності укладення між сторонами до дня закінчення строку дії контракту від 01.02.2016 року угоди щодо продовження його дії на новий строк, роботодавець, на підставі умов контракту у зв`язку з припиненням строку його дії, правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Щодо посилання позивача на його звільнення з роботи в період його тимчасової непрацездатності, то частина третя статті 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), а позивача звільнено за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Заборона звільнення у період тимчасової непрацездатності, встановлена частиною третьою статті 40 КЗпП України, не розповсюджується на випадок звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Закінчення терміну дії контракту і видання у зв`язку з цим наказу або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини.

В такому випадку звільнення має бути проведено саме на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України закінчення строку дії контракту.

Тому є необґрунтованим посилання позивача на те, що звільнення повинно було відбутись відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що його звільнення проведено неуповноваженою особою.

Так, наказ про звільнення ОСОБА_2 виданий начальником відділу аналітичного та інформаційного забезпечення Державного секретаря Голубовою Н., яка відповідно до наказу Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України ОСОБА_12 від 17.08.2018 року № 727-в виконувала обовязки Державного секретаря Міністерства з 20 до 23 серпня 2018 року, на період відпустки Державного секретаря Міністерства Андронова В. (а.с. 48).

Пунктом 12 частини 4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства.

Частиною 5 даної статті передбачено, що на час відсутності державного секретаря міністерства чи неможливості здійснення ним своїх повноважень з інших причин його обов'язки виконує один із керівників самостійних структурних підрозділів апарату міністерства відповідно до наказу державного секретаря міністерства.

ОСОБА_6 є керівником самостійного структурного підрозділу апарату ОСОБА_3 Відділу аналітичного та інформаційного забезпечення Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України (а.с. 141-144) і виконувала обов`язк Державного секретаря на період відпустки ОСОБА_12.

Відсутність в переліку обов`язків Державного секретаря Міністерства, затверджених наказом Міністра аграрної політики і продовольства України 20.11.2017 року № 615, повноважень щодо призначення і звільнення керівників підприємств, що належать до сфери управління міністерства, не дає підстав вважати, що Державний секретар Міністерства не здійснює таких функцій. В пункті 21 розділу VI визначено, що Державний секретар також здійснює інші повноваження відповідно до законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших актів законодавства, наказів Мінагрополітики та доручень Міністра. Тобто, повноваження Державного секретаря щодо призначення на посаду і звільнення з посади керівника державного підприємства, що належить до сфери управління міністерства, визначене п. 12 ч. 4 ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Крім того, припинення трудового договору внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, не потребує додаткового погодження із місцевою адміністрацією.

З аналізу наведених вище норм та встановлених судом обставин вбачається, що звільнення позивача з роботи за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням норм трудового законодавства і наказ підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України 21.08.2018 року направило до ДП «Закупнянський карєр» і позивачу копію наказу про звільнення ОСОБА_2 (а.с. 44, 45) та повідомило Чемеровецьку районну державну адміністрацію Хмельницької області (а.с. 46). Повторно повідомлення про звільнення ОСОБА_2 з посади директора ДП на підставі наказу від 21.08.2018 року № 147-п було направлено до ДП 09.10.2018 року (а.с. 72).

За період з 21.08.2018 року по 07.11.2018 року нарахування та виплата відпускних та розрахункових директору ДП «Закупнянський карєр» ОСОБА_2 не проводилось, що також свідчить про те, що після закінчення терміну дії контракту 21.08.2018 року, трудові відносини між сторонами були припинені (а.с. 86).

Наказом ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України від 04.12.2018 року № 227-п ОСОБА_7 призначено виконуючим обовязки директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» з 05.12.2018 року до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує 2 місяці (а.с. 119), про що були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 121-124).

Враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено порушень з боку ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України при звільненні з посади директора Державного підприємства «Закупнянський карєр» ОСОБА_2, тому підстав для визнання незаконним наказу від 21.08.2018 року № 147-п та поновлення позивача на роботі на зазначеній посаді немає. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

При ухваленні даного рішення суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року та висновки Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладені в постанові від 06.03.2018 року у справі № 664/2284/16ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 21, 24, п. 2 ч. 1 ст. 36, 235 КЗпП України, Законом України «Про центральні органи виконавчої влади», ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258-259, 263, 264-265, 273 ЦПК України,

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, м. Вінниця, вул. Є.Пікуса, 34;

відповідач ОСОБА_3 аграрної політики та продовольства України, , м. Київ, вул. Хрещатик, 24.

Повне судове рішення складене 21 січня 2019 року.

Суддя: