ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5906/19
провадження № 2/753/5049/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Долі М.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2019 р. звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Платинум Банк" про визнання недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.08.2014 р. між позивачем та Банком був укладений кредитний договір з можливістю перенесення платежу (рахунок) № НОМЕР_2 (Оптимальний з перенесенням платежу), відповідно до умов якого, позивачу були надані кредитні кошти в розмірі 17 401,17 грн., строком кредитування 65 платіжних періодів, зі сплатою фіксованої процентної ставки - 0, 0001 % річних, комісії за надання кредиту - 0,00 грн., комісії з обслуговування кредиту - 244,00 грн., цільове призначення - поточні потреби, дата повернення кредиту - 19.01.2020 р. При укладенні вказаного кредитного договору були порушенні вимоги Законів України "Про захист прав споживачів", "Про банки та банківську діяльність", "Про третейські суди", "Про захист персональних даних". При цьому, працівники банку з умовами кредитування позивача належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило на протязі пів години, після чого позивачу було вручено кредитний договір з додатками до нього, які він, нечитаючи через дрібний шрифт, підписав, сподіваючись на добросовісність працівника Банку. Позивач вважає, що банк не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладання договору про надання споживчого кредиту. Також, працівниками банку не було оформлено окремим документом та не доведено в усній формі про належне ознайомлення позивача з Умовами споживчого кредитування Банку. Також, позивач вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо комісії за обслуговування кредиту, вважає незаконним встановлення у кредитному договорі оплати комісії за обслуговування кредиту. Також, вказує, що передбачене п. 5.1. кредитного договору Третейське застереження не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України та в порушення п. 14 ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про третейські суди", оскільки на час укладення третейського застереження вказаний Закон містив заборону розгляду третейськими судами справа у спорах щодо захисту прав споживачів. Крім того, позивач вважає недійсним п. 6.3 кредитного договору щодо дозволу банку на отримання, обробку, зберігання та конфіденційне використання інформації щодо позивача. Позивач вважає, що наведені вище обставини є підставами для визнання кредитного договору недійсним, а тому просила суд задовольнити позов.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. від 29.03.2019 року відкрито провадження у справі.

20.05.2019 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив у позові відмовити, посилаючись на те, що позивачем перед укладенням кредитного договору була підписана заява/анкета, відповідно до якої позивач погодився, що всі істотні умови кредитування йому роз`ясненні, чим підтвердив свій намір укласти договір кредиту. Позивач був письмово ознайомлений з Умовами споживчого кредиту про що свідчить п. 6.5 кредитного договору. Укладений договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Щодо невідповідності п. 5.1 кредитного договору вимогам Закону України "Про третейські суди", то це не може бути підставою для визнання недійсним Кредитного договору вцілому.

Разом з відзивом на позовну заяву представником банку подана до суду заява про залучення до участі у справі правонаступника у зв"язку зі зміною кредитора у зобов"язанні, а саме Товариства з обмеженою відповіальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал".

Ухвалою судді Дарницького районного суду Заставенко М.О., після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 24.06.2019 р. справу прийнято до свого провадження, признаено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

28.08.2019 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва залучено до участі у справі правонаступника відповідача - Товариство з обмеженою відповіальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал".

15.10.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", в якому позовну заяву просило залишити без задоволення, оскільки заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов"язання за кредитним договором. Позивач власним підписом засвідчила, що повністю ознайомлення з умовами договору та з Умовами споживчого кредитування Банку, таким чином погодилася на вказані умови. Крім того, позивач власним підписом надала дозвіл Банку на зберігання, обробку, використання інформації, що стосується безпосередньо позивача. Доказів надсилання листа з вимогою про відкликання згоди на обробку та використання персональних данних позивачем не надано.

Позивач у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача також у судове засідання не прибув, у поданому до суду відзиві просив розглядати справ за його відсутності, позовну заяву просив залишити без задоволення.

Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 лютого 2017 р. №743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Встановлено, що на відкриті торги, Банком було виставлено на реалізацію, в тому числі, право вимоги саме за Кредитним договором з можливістю перенесення платежу (рахунок) № НОМЕР_2 (Оптимальний з перенесенням платежу) від 07.08.2014 року.

Результатом проведення відкритих торгів (аукціону) стало укладення між ПАТ «ПтБ» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» Договору № 329 про відступлення права вимоги від 04.10.2018 року, відповідно до положень якого, банком відступлено відповідачу право вимоги Банку до позичальників, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором з можливістю перенесення платежу (рахунок) № НОМЕР_2 (Оптимальний з перенесенням платежу) від 07.08.2014 року.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 07.08.2014 р. між позивачем та Банком був укладений кредитний договір з можливістю перенесення платежу (рахунок) № НОМЕР_2 (Оптимальний з перенесенням платежу), відповідно до умов якого, позивачу були надані кредитні кошти в розмірі 17 401,17 грн., строком кредитування 65 платіжних періодів, зі сплатою фіксованої процентної ставки - 0, 0001 % річних, комісії за надання кредиту - 0,00 грн., комісії з обслуговування кредиту - 244,00 грн., цільове призначення - поточні потреби, дата повернення кредиту - 19.01.2020 р. (а. с. 10-11).

Відповідно до п. 2.4 вказаного кредитного договору за обслуговування кредиту нараховується та сплачується комісія щомісяця починаючи з першої дати сплати заборгованості разом зі сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості.

Пункт 5.1 зазначеного кредитного договору містить положення про те, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів», відповідно до їх регламентів за вибором позивача.

Пункт 6.1 вказаного кредитного договору містить положення про те, що недійсність частини цього Договору не тягне за собою недійсність всього Договору.

Встановлено, що позивач після підписання кредитного Договору отримав відповідний його примірник та графік платежів, про що свідчить його особистий підпис. Протилежного позивачем не спростовано.

Укладенню даного кредитного договору передувало звернення позивача до ПАТ «Платинум Банк» та заповнення 06.08.2014 р. Заяви/Анкети позичальника №1293/2617DCLRKPT у якій вона своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і ця інформація їй надана у письмовій формі (а. с. 3).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору.

Тому, доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов`язує недійсність правочину.

Судом встановлено, що після пункту 6.5 Договору міститься наступний запис: «Я, ОСОБА_1 , підписанням цього договору, засвідчую, що з умовами споживчого кредиту Банку ознайомилася і зобов`язуюсь виконувати».

Вказане вище свідчить про належне ознайомлення позивача з умовами споживчого кредиту Банку.

Зі змісту оскаржуваного кредитного договору з можливістю перенесення платежу (рахунок) № НОМЕР_2 (Оптимальний з перенесенням платежу) вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору особисто.

Крім того, 07.08.2014 року ОСОБА_1 підписала Анкету-договір про приєднання № НОМЕР_2 до Договору про надання комплексу банківських послуг фізичним особам, в якій також зазначено про те, що всі умови Договору їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Більш того позивач як споживач кредитних послуг, відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», мала право розірвати кредитний договір протягом 14 днів з моменту його укладення, проте вказаним правом вона не скористалася.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на те, що укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (назву документа; прізвище, ім`я і по батькові та адресу особи, яка отримує фінансову послугу, найменування фінансової операції, кредитного ліміту, базової відсоткової ставки, порядку погашення боргу; найменування та місцезнаходження банку; розмір фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; зазначення порядку зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підписи сторін), ураховуючи те, що ОСОБА_1 у заяві/анкеті позичальника особисто підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами споживчого кредитування ПАТ "Платинум Банк", які були надані їй в письмовій формі, що засвідчує надання їй повної інформації щодо умов кредитування в ПАТ "Платинум Банк", суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо порушення банком при укладенні кредитного договору норм ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

За положеннямич. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

З наведеного убачається, що умови кредитного договору від 07.08.2014 року №1293/2617DCLRKPT, якими на позичальника покладено обов`язок сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими.

Відповідно до п. 5.1 розділу 5 кредитного договору від 07.08.2014 року №1293/2617DCLRKPT усі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів" відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Сторони домовились, що розгляд справи у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється третейським суддею Волошиновичем О.П. одноособово. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддею, призначення третейського судді сторони доручають голові постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Розгляд справи у постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів" здійснюється третейським суддею одноособово за призначенням голови Незалежного Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів". Умови цього договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце та дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За положеннями ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України "Про внесення змін до ст. 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено п. 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час укладання кредитного договору від 07.08.2014 року №1293/2617DCLRKPT Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому таке положення не могло бути включене до згаданого договору.

Проте слід зазначити, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

У своєму позові ОСОБА_1 наполягала на визнанні кредитного договору недійсним в цілому.

Позивач на надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності кредитного договору від 08.07.2014 року №1293/2617DCLRKPT в цілому.

Умови оспорюваного кредитного договору від 07.08.2014 року №1293/2617DCLRKPT щодо встановлення обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, умови, що стосуються третейської угоди, а також надання дозволу на зберігання, обробку та використання інформації, що стосується безпосередньо позивача, не призводять до недійсності договору в цілому і не звільняють його сторін від виконання інших умов договору, які відповідають законодавству.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача про визнання кредитного договору з можливістю перенесення платежу (рахунок) № НОМЕР_2 (Оптимальний з перенесенням платежу) недійсним, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 193, 526, 533, 629, 652, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.О. Заставенко