РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/347/18

Провадження № 22-ц/4815/57/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" адвоката Жовтонецького В.М. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Ковальова І.М., у справі № 569/347/18,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що виконавчий напис від 30 жовтня 2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1918, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Р23.120.11034 від 21 жовтня 2015 року, виконаний без достатніх правових підстав, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив пакет документів, поданий відповідачем для вчинення напису на відповідність вимогам ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат". При цьому нотаріус не перевірив безспірність заборгованості.

Просила суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та скасувати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню та скасовано виконавчий напис №1918 від 30 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що виконавчий напис не відповідає вимогам закону, оскільки банк не надав доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за договором. Крім того, у кредитному договорі №Р23.12011034 серед можливих способів стягнення відсутній такий спосіб, як вчинення виконавчого напису.

В поданій на судове рішення апеляційній скарзі ПАТ "Ідея Банк" посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на помилковість висновку суду, що на дату вчинення виконавчого напису п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів був нечинним. Звертає увагу суду, що для вчинення виконавчого напису обов'язковою умовою є лише надіслання боржнику вимоги про усунення порушень кредитних зобов'язань і наявність відмітки поштового зв'язку про відправлення, а не одержання.

Вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без порушень норм чинного законодавства, оскільки ПАТ "Ідея Банк" надало нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, які передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення .

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав не безпірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Із матеріалів справи убачається і це встановлено судом, що 30 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1918, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору №Р23.120.11034 від 21 жовтня 2015 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1, строк платежу за яким настав 21 листопада 2016 року.

Пропонує задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» за період з 22 грудня 2016 року по 18 вересня 2017 року включно у розмірі: 3118,16 грн. - основний борг; 12374,70 грн. - прострочений борг; 5421,47 грн. - прострочені проценти; 237,70 грн. - строкові проценти; 327,49 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту; 12909,00 грн. - пеня (за останній рік); 1600,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 35988,52 грн.

Вказаний виконавчий напис відповідачем по справі був пред'явлений до виконання у Рівненський міський відділ ДВС ГТУЮ у Рівненській області 27 листопада 2017 року.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначений правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року справі № 127/15911/17.

Установлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені, яка нарахована за невідомий період - «останій рік», оскільки банком не надано відповідний розрахунок, а зазначено лише розмір пені та посилання на те, що стягнення заборгованості здійснюється за період з 22.12.2016 по 18.09.2017.

Отже, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу в тому числі пені за період з 22.12.2016 по 18.09.2017 року не можна вважати безспірною.

Із заяви ПАТ «Ідея Банк» від 23.10.2017 року про вчинення виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума, яка підлягає сплаті станом на 18.09.2017 року становить 34 388,52 грн., при цьому до вищевказаної заяви надано довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якій зокрема заначено «разом пеня за останній рік - 12909 грн.».

Із тексу виконавчого напису вбачається, що розмір заборгованості визначений у розмірі 34388,52 грн за період з 22.12.2016 року по 18.09.2017 року.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості, наявній в матеріалах справи, вбачається, що заборгованість по кредиту у розмірі: 3118,16 грн. - основний борг; 12374,70 грн. - прострочений борг; 5421,47 грн. - прострочені проценти; 237,70 грн. - строкові проценти; 327,49 грн. - плата за обслуговування кредиту; нараховані за період з 13.10.2016 року по 17.09.2017 , а 12909,00 грн. - пеня (за останній рік); нарахована за період з 08 вересня 2016 року.

Отже, оскільки згідно з розрахунком розмір заборгованості зазначений за період відповідно з 08 вересня та 13 жовтня 2016 року до 17 вересня 2017 року, то не можна вважати, що нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості .

Крім того, враховуючи, що нормами Закону України «Про захист прав споживачів» банкам заборонено встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, в тому числі передбачену до сплати суму комісії, тому вимоги щодо включення розміру комісії до заборгованості за кредитним договором є не безпірними.

Таким чином, висновок суду першої інстанції в цій частині є правильним. А доводи апеляційної скарги безпідставними.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що на час вчинення виконавчого напису нотаріусом п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку» був чинним, оскільки дія судового рішення, яким визнано нечинним п.2 Постанови, ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2017 року була зупинена до закінчення касаційного розгляду, а також з тим, що банк виконав обов'язок щодо повідомлення боржника про необхідність виконання взятих на себе кредитних зобов'язань надіславши 19.09.2017 повідомлення про що свідчить відмітка поштового відділення зв'язку. Доводи апеляційної скарги з цього приводу є обґрунтованими.

Проте, зазначені недоліки судового рішенн не впливають на правильність правового результату ухваленого у справі рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» адвоката Жовтонецького В.М. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: