Справа № 310/6029/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1, представника відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2, представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги наступним. З 2014 року по 2016 рік сторони знаходились у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. На той час відповідачка мала прізвище ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочка ОСОБА_7 В березні 2016 року сімейні відносини між сторонами були припинені, ОСОБА_6 з дочкою виїхала до м. Бердянська. На початку вересня 2016 року відповідачка за власною ініціативою залишила дочку за місцем проживання ОСОБА_5 та поїхала до м. Бердянська. Відтоді і по теперішній час дитина проживає разом із батьком та знаходиться на його повному утриманні, позивач сам доглядає за дочкою, створює всі необхідні умови для проживання, одягає та виховує її. Позивачем для дитини забезпечені належні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між батьком та дочкою склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню. ОСОБА_6 з 2016 року життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, матеріальної допомоги не надає. Висновком Приморської районної державної адміністрації Запорізької області місце проживання ОСОБА_7 визначено з батьком. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав. Просив позбавити ОСОБА_6 батьківських прав у відношенні малолітньої дочки ОСОБА_7

Відповідачка ОСОБА_6 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачка є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_7 Біологічним батьком дочки, народженої без шлюбу, є відповідач. Для відповідача дитина була небажаною. В період вагітності ОСОБА_6 іноді проживала з ОСОБА_5 в с. Банівка Приморського району, частіше - дома в м. Бердянську. Відповідач зловживав спиртними напоями та піднімав на позивачку руку, в пологовий будинок приїжджав один раз, з пологового будинку забирати ОСОБА_6 з дочкою відмовився. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 06 вересня 2017 року ОСОБА_5 було визнано батьком дитини ОСОБА_7 Деякий час позивачка проживала з відповідачем у його батьків. Приблизно в березні 2016 року вона з дочкою поїхала додому в м. Бердянськ. Відповідач не виказував бажання спілкуватися з дитиною, один раз брав дочку до себе. Пізніше, в лютому 2017 року, зважаючи на те, що ОСОБА_6 була у дуже скрутному фінансовому стані та на те, що вона проживала в будинку своєї матері, де було холодно, сторони вирішили, що донька деякий час буде проживати з батьком в будинку його батьків в с. Банівка Приморського району. Позивачка регулярно відвідувала доньку. Розмов про те, що дитина буде постійно проживати з відповідачем, не було. З весни 2017 року ОСОБА_5 не дає можливості ОСОБА_6 забрати дитину до себе. Відповідач обманним шляхом отримав висновок Приморської районної ради щодо визначення місця проживання дочки з ним. Але перевірок щодо ОСОБА_6 з цього приводу в м. Бердянську не проводилось, до органу опіки та піклування в м. Бердянську ніяких документів щодо неї та її дочки взагалі не поступало. Позивачка намагалась забрати дитину у відповідача, викликала поліцію, але представники поліції, ознайомившись з висновком Приморської РДА, порекомендували звернутись до суду. 20 жовтня 2017 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та у них ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_9. ЇЇ чоловік бажає, щоб старша донька позивачки ОСОБА_7 проживала з ними. Просила врахувати те, що поведінка відповідача характеризується грубістю, він емоційна, не врівноважена та схильна до фізичних образ по відношенню до членів сім'ї людина. До сьогодні дитина не має реєстрації за місцем проживання, відповідач не дає згоди на проживання дитини з матір'ю. Крім того, він декілька разів висловлювався з погрозами в адресу ОСОБА_6 Позивачка проживає в орендованому житлі, де є все необхідне для повноцінного розвитку дитини, дочка в її родині буде оточена турботою та любов'ю. В інтересах дитини просила визначити її місце проживання з матір'ю.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_5 пояснив суду, що дитина проживає з ним з 2-2,5 місяців. Це сталось в зв'язку із тим, що йому зателефонували і повідомили, що відповідачка перебуває в стані алкогольного сп'яніння, дитина недоглянута. ОСОБА_5 забрав ОСОБА_6 від подруги, наступного дня вона проїхала в м. Бердянськ за документами, повідомивши, що повернеться ввечері, але зникла на півроку. В службу з прав дитини він почав звертатися, коли дочці було вже 11 місяців, оскільки думав, що відповідачка одумається і приїде до дитини, але ОСОБА_6 не телефонувала, не приїжджала відвідати дочку. ОСОБА_5 вживав заходи для повернення відповідачки, телефонував їй, щоб вона приїхала. За весь час проживання дитини з позивачем відповідачка приїжджала відвідати дитину лише чотири рази. ОСОБА_5 не забороняє відповідачці спілкуватися з дитиною, показує дочці фотографії матері, дає поговорити по телефону. Позивач неофіційно працює на будівництві, отримує заробітну плату приблизно 8 000 - 10 000 грн., грошей на утримання дитини йому вистачає. Проживає ОСОБА_5 з дочкою і батьками, які допомагають у вихованні дитини та догляді за нею. Будинок, в якому проживає позивач, належить його матері, але вони займаються переоформленням права власності на будинок на нього. В будинку є всі умови для проживання та виховання дитини. Вважає, що дитині буде краще проживати з ним. Оскільки ОСОБА_6 не виконує своїх батьківських обов'язків, просив його позов задовольнити та позбавити відповідачку батьківських прав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6, не маючи жодних перепон, свідомо ухилялась від виконання батьківських обов'язків щодо її малолітньої дитини. Ніхто не чинив їй перешкод, відповідачка знала, де проживає дитина, але не вчиняла будь-яких дій для її повернення або для спілкування з дочкою, не зверталась до жодної інстанції за захистом своїх прав. Доводи, викладені ОСОБА_10 в зустрічній позовній заяві щодо жорстокого до неї ставлення з боку ОСОБА_5, під час судового розгляду не знайшли підтвердження. Навпаки, ОСОБА_6 зазначила, що позивач є хорошим батьком, добре ставиться до дитини. Умови проживання позивача за первісним позовом є значно кращими - він проживає в будинку батьків, в якому є всі комунікації, на даний час вирішується питання про переоформлення права власності на будинок на ОСОБА_5, тобто дитина буде забезпечена житлом, поки позивач працює, доглядати за дитиною допомагають його батьки. Крім зазначеного, позивач має стабільний дохід, якого вистачає для належного утримання дитини. ОСОБА_5 позитивно характеризується. Характеристики ОСОБА_6 в матеріалах справи відсутні, власного житла у відповідачки немає. Вважає за доцільне позбавити відповідачку ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_7, в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю - відмовити.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_6 пояснила суду наступне. Дитину вона народила, коли їй було 17 років. Спочатку вони проживали у батьків ОСОБА_5, потім вирішили проживати окремо, але коли вона була вагітною, у позивача з другом відбулась бійка і вони були змушені з'їхати з квартири. З пологового будинку позивач ОСОБА_10 не забирав, тому вона поїхала додому к матері, потім стала проживати за іншою адресою. Восени 2016 року, оскільки в будинку, в якому проживала позивачка, не було опалення, вона попросила ОСОБА_5, щоб дитина тимчасово пожила у нього. Коли ОСОБА_6 в лютому 2017 року приїхала за дочкою, позивач дитину їй не віддав. Потім відповідачці вдалося забрати дитину, але позивач знову взяв дитину до себе і сказав, що більше її не віддасть. ОСОБА_6 постійно телефонує позивачу, спілкується з дочкою телефоном, дитина її знає, говорить, що любить. Позивач дозволяє відповідачці спілкуватися з дитиною лише в його присутності, але для спілкування з дочкою в інше місце він дитину не віддає. На теперішній час ОСОБА_6 одружена, має другу дитину та вагітна третьою. Вони з чоловіком винаймають житло, де є всі умови для виховання дітей. На даний час чоловік відповідачки служить за контрактом, строк дії якого складає три роки, її чоловік не заперечує, щоб старша дитина проживала з ними. Раніше дитину вона відвідувала 3-4 рази на тиждень, перешкодою для спілкування з дочкою були лише вагітність та пологи. Вважає, що всі її діти мають бути разом. Проти первісного позову заперечувала, зустрічний позов просила задовольнити, але зазначила, що на даний час не заперечує проти того, щоб позивач давав їй дитину на певний час для спілкування.

Представник відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 зазначила, що вимога про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав є передчасною. Позивачем не доведено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На даний час вона дійсно має скрутні життєві умови, не має власного житла, але відповідачка не втратила почуття любові до дитини, не кидала її, а залишила у батька, оскільки не мала можливості утримувати дитину в холодному приміщенні. Після того, як ОСОБА_6 залишила дитину батьку, вона регулярно їздила до неї, хотіла її забрати, але ОСОБА_5 вирішив, що дочка буде проживати з ним і не віддавав дитину матері. На даний час ОСОБА_6 має чоловіка, другу дитину, діти повинні проживати разом. Умови проживання сім'ї відповідачки є задовільними. Просила відмовити в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав та визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Представник третьої особи ОСОБА_3 первісний позов підтримала, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити з наступних підстав. ОСОБА_6 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків, залишила дитину на батька, висновок Приморської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини з батьком не оскаржувала, звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини лише після отримання первісного позову про позбавлення її батьківських прав. ОСОБА_5 характеризується добре, проживає в будинку батьків, де є всі умови для проживання та виховання дитини. Рішення про визначення місця проживання дитини з батьком було зумовлене тим, що протягом 9 місяців дівчинка проживала з батьком. У вихованні дитини та догляді за нею ОСОБА_5 допомагають його батьки, які не є інвалідами, мають позитивні характеристики, дуже добре ставляться до дитини.

Представник третьої особи ОСОБА_4 проти задоволення первісного позову заперечувала, оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, відповідачка народила дитину, будучі неповнолітньою, її ніхто не навчав бути матір'ю. Позбавлення батьківських прав повинно відбуватись в інтересах дитини, якого в даному випадку не вбачається. Передавати дитину матері також на теперішній момент недоцільно. За умови, що батько буде надавати матері дитину для спілкування, на даний час дитині краще буде залишитись з батьком.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим повторно 15 листопада 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 є батьками дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим 20 жовтня 2017 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_8.

Із довідок від 24 квітня 2017 року № 287 та від 17 липня 2018 року № 638, виданих виконкомом Банівської сільської ради Приморського району Запорізької області, вбачається, що ОСОБА_5 та його дочка ОСОБА_7 проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 від 12 травня 2017 року № 01-30/0539 комісія з питань захисту прав дитини Приморської райдержадміністрації вирішила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_5 та зобов'язала батька не чинити перешкод у спілкуванні дитини з матір'ю, налаштовувати доньку на поважливе ставлення до неї.

Виконавчий комітет Банівської сільської ради Приморського району Запорізької області 17 липня 2018 року за № 02-22/637 видав довідку про те, що ОСОБА_5 дійсно виховує доньку ОСОБА_7 Мати дівчинки її вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає, на протязі з жовтня 2017 року за місцем проживання дитину не відвідує.

03 травня 2018 року комісією служби у справах дітей Приморської райдержадміністрації складено акт обстеження умов проживання сім'ї за адресою: АДРЕСА_1, з якого вбачається, що умови проживання відповідають нормам, за цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації загалом десять осіб, стосунки між членами сім'ї дружні. Комісія дійшла висновку про винесення питання на комісію по захисту прав дитини про позбавлення батьківських прав ОСОБА_11 стосовно її малолітньої доньки ОСОБА_12

Відповідно до характеристики, виданої Банівською сільською радою Приморського району Запорізької області 17 липня 2018 року, ОСОБА_5 працює за договорами у мешканців села Банівка та Приморського району, порушень громадського порядку не допускає, скарг від сусідів та мешканців села Банівка до Банівської сільської ради на нього не надходило.

На диспансерному обліку в наркологічному та в психіатричному кабінетах КУ «Приморська центральна рій лікарня» Запорізької області ОСОБА_5 не перебуває, що підтверджується довідками від 16 липня 2018 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації від 11 липня 2018 року № 01-30/0752, з урахуванням інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_7

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2317- від 27 липня 2017 року місце проживання ОСОБА_11 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2.

З 30 травня 2013 року ОСОБА_8 перебуває на квартирній черзі в Андріївській селищній раді Бердянського району Запорізької області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області від 23 жовтня 2017 року № 2598.

Відповідно до довідок № 4002 та № 2975, виданих 18 жовтня 2017 року КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» ЗОР, ОСОБА_11 в психоневрологічний диспансер та в наркологічний кабінет за допомогою не зверталась, на обліку не перебуває.

Згідно із довідками від 20 жовтня 2017 року № 4015 та від 18 жовтня 2017 року № 2976, виданими КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» ЗОР, ОСОБА_8 в психоневрологічний диспансер та в наркологічний кабінет за допомогою не звертався, на обліку не перебуває.

З вересня 2016 року ОСОБА_13 навчається в БМК ЗНТУ, де має задовільну характеристику.

За період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року ОСОБА_8 за місцем навчання в Бердянському машинобудівному коледжі ЗНТУ отримав дохід в розмірі 21 698,35 грн.

Як вбачається з довідок управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_11 за період з лютого 2016 року по жовтень 2017 року отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 13 760,00 грн.; допомогу на 1 дитину одиноким матерям (з урахуванням доходів) - 8 479,88 грн.; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям - 7 265,57 грн.

28 квітня 2017 року Приморський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді звернувся до Бердянського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з проханням здійснення перевірки цільового використання коштів при народженні дитини, отриманих ОСОБА_11, та здійснення оцінки потреб сім'ї із зазначенням факту проживання (не проживання) дитини з матір'ю.

04 травня 2017 року Бердянський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на вказаний запит надав інформацію, що ОСОБА_11 проживає разом з матір'ю та братом у знімному житлі, помешкання не придатне для проживання в ньому малолітньої дитини через відсутність газу, води, в домі пічне опалення, дитина ОСОБА_14 в будинку не проживає.

Згідно акту оцінки потреб сім'ї, складеному 04 травня 2017 року Бердянським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області ОСОБА_11 потребує набуття навичок догляду за майбутньою дитиною, сприяння у постановці на облік до жіночої консультації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у ОСОБА_6 народилась дочка ОСОБА_15, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 19 грудня 2017 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

09 листопада 2018 року головним спеціалістом служби у справах дітей Приморської райдержадміністрації, психологом ОСОБА_16, в присутності начальника служби ОСОБА_3 проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_12, в ході якої було з'ясовано, що дівчинка матері не знає, її не пам'ятає, частково сприймає бабу замість матері, при згадуванні про батька дитина пожвавлюється, що свідчить про високий ступінь прихильності до батька та його родини та відсутність зв'язку з матір'ю.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 04 грудня 2018 року № 001-8079/47, в інтересах малолітньої дитини орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради вважає доцільним залишити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_5

Допитана судом свідок ОСОБА_17, яка є матір'ю ОСОБА_5, пояснила, що вона проживає в будинку з чоловіком, племінницею, сином та онукою. Онука проживає з ними з двох місяців, оскільки її мати, відповідачка по справі, зловживала спиртними напоями. Відповідачка приїжджала до дитини за весь час лише чотири рази, дівчинка її не знає. ОСОБА_5 не забороняє ОСОБА_6 спілкуватися з дитиною. Коли позивач працює, за дитиною доглядає свідок. ОСОБА_5 не має шкідливих звичок, сам все робить по догляду за дочкою.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 проживає з батьками, дочкою та племінницею, стосунки в сім'ї дружні, умови проживання є нормальнрими. Дитину позивач забрав до себе приблизно в 2016 році. Він є люблячим батьком, дитина до нього тягнеться, любить бабу та діда, натомість емоцій щодо матері не проявляє. ОСОБА_5 працює неофіційно, забезпечує дитину.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що вона є подругою ОСОБА_6, знає сторони приблизно 3 роки. Коли дитині був приблизно 1 рік, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбувся конфлікт, після якого позивач не віддав відповідачці дитину. До теперішнього часу дитину матері він не повертає, дає їй побути з дочкою лише в його присутності приблизно протягом 1-2 годин. Свідок зверталась до голови Приморської райдержадміністрації із заявою про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків, оскільки на той момент між ними був конфлікт. Таку заяву просили підписати позивач та його батьки. Насправді ОСОБА_6 є хорошою матір'ю.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

П.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року рішення Європейського суду є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності з ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (пункт 18 указаної постанови).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

З урахуванням пояснень учасників справи, свідків, досліджених судом матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_6 не завжди належним чином виконувала свої батьківські обов'язки по відношенню до дочки ОСОБА_7 - залишила дитину на батька, не займалась її вихованням, духовним розвитком, матеріальним забезпеченням, лікуванням, не цікавилась станом її здоров'я, умовами життя, висновок щодо визначення проживання дитини з батьком не оскаржила. Однак, такий крайній захід впливу, як позбавлення батьківських прав, в даному випадку є передчасним, не відповідає інтересам дитини, яка в силу вищеперерахованих норм міжнародного права та внутрішнього законодавства України має право на спілкування як з матір'ю, так і з батьком.

Крім зазначеного, суд враховує той факт, що ОСОБА_6 першу дитину народила у неповнолітньому віці, не мала досвіду у вихованні дітей, на даний час ставлення відповідачки до дитини суттєво змінилось, вона має бажання та намір спілкуватися з нею, приймати участь в її вихованні, вважає за необхідне збереження родинних відносин між старшою дитиною та дітьми від зареєстрованого шлюбу.

В свою чергу, ОСОБА_5 не зміг пояснити суду доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не зазначив, який саме інтерес дитини виправдовуватиме ухвалення позитивного рішення за його позовом.

Таким чином, вимоги ОСОБА_5 про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо зустрічних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.ст. 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При вирішенні питання про визначення місця проживання дитини суд враховує той факт, що малолітня ОСОБА_7 знаходиться з батьком з двомісячного віку, ОСОБА_5 проживає в будинку своєї матері, в якому створені всі умови для виховання та розвитку дитини, позитивно характеризується, працює, має дохід, з ним проживають батьки, які надають ОСОБА_5 допомогу в догляді за дитиною. ОСОБА_10 власного жила не має, на даний час одружена, має другу дитину від шлюбу та вагітна третьою, на даний час її чоловік проходить військову службу за контрактом, який укладено на три роки, тому у позивачки за зустрічним позовом можуть виникнути певні труднощі у вихованні трьох малолітніх дітей без сторонньої допомоги.

Крім зазначеного, під час судового розгляду, з урахуванням вищенаведених обставин ОСОБА_10 зазначила, що вона не заперечує проти того, щоб на даний час дитина проживала з батьком за умови, що він не буде обмежувати її в спілкуванні з дочкою.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 березня 2019 року.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Вірченко