ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5217/18 Номер провадження 22-ц/814/210/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача Акатової А.Г., Євсєєва М.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Материнко М.О., зі складанням повного тексту рішення 28.09.2018 р., у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом до Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей, в якому прохали суд визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у видачі висновку про їх можливість бути усиновлювачами; зобов'язати відповідача поставити їх на облік кандидатів в усиновлювачі, надати висновок про можливість бути усиновлювачами та видати їм висновок; повернути їм пронумеровані, прошнуровані, скріплені печаткою та завірені підписом керівника (заступника керівника) служби у справах дітей документи, подані як кандидатами в усиновлювачі, із зазначенням Служби у справах дітей, в якій вони перебувають на обліку, та облікового номера.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що являються подружжям, шлюб між ними зареєстровано 11.04.2018 р. В силу об'єктивної неможливості народити дитину, вони 25.05.2018 р. звернулись до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (надалі - Служба у справах дітей) зі спільною письмовою заявою про взяття їх на облік кандидатів в усиновлювачі, надавши необхідний пакет документів, передбачений «Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей» (надалі - Порядок провадження діяльності з усиновлення), який був прийнятий уповноваженим представником органу. 30.05.2018 р. співробітники Служби у справах дітей здійснили обстеження житлово-побутових умов у квартирі, що належить позивачу ОСОБА_2 на праві власності, за адресою АДРЕСА_1, про що було складено відповідний акт, який не було надано їм на ознайомлення та підписання, незважаючи на письмові вимоги. 08.06.2018 р. ними було отримано лист від уповноваженої особи з питань діяльності виконавчого органу, у якому останнім було відмовлено у наданні висновку про можливість бути усиновлювачами.

Вказану відмову вважають незаконною та необґрунтованою, оскільки їм безпідставно відмовлено у постановленні на облік кандидатів в усиновлювачі; у відповіді не наведено жодну із передбачених Порядком провадження діяльності з усиновлення підстав відмови взяття осіб на облік кандидатів в усиновлювачі.

Вважають, що відповідають вимогам до кандидатів в усиновлювачі згідно чинного законодавства; подали, як подружжя, до уповноваженого органу з цього питання відповідну заяву та всі необхідні документи, в тому числі і документи, що підтверджують право власності та право користування житлом, тоді як спеціалістами служби не було дотримано вимог закону при розгляді питання щодо їх можливості бути усиновлювачами, що призвело до порушення їх права на усиновлення дитини, права на батьківство та материнство.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2018 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Визнано дії Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей щодо відмови у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, - незаконними.

Зобов'язано Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей надати у встановленому законом порядку висновок про можливість ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 бути усиновлювачами.

Зобов'язано Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей взяти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на облік кандидатів в усиновлювачі із занесенням даних про них до Книги обліку кандидатів в усиновлювачі та Єдиного банку даних.

Зобов'язано Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей повернути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 пронумеровані, прошнуровані, скріплені печаткою та завірені підписом керівника (заступника керівника) служби у справах дітей документи, подані кандидатами в усиновлювачі, із зазначенням Служби у справах дітей, в якій вони перебувають на обліку, та облікового номера.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2018 року вирішено питання стягнення судових витрат у даній справі.

З рішенням суду першої інстанції від 28 вересня 2018 року не погодився відповідач Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення н6орм матеріального та процесуального права, прохає його скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що Служба у справах дітей при розгляді документів позивачів, поданих як кандидатів на усиновлення та при прийнятті рішення відносно них діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі прохали залишити рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який між ними було зареєстровано 11.04.2018 р. Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 408 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно копій паспортів, що містяться в матеріалах справи, позивачі є громадянами України (а.с.9 -11).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5312-1 від 14.04.2018 р., ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11) та згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за нею зареєстровано право власності на вищевказану квартиру за договором дарування від 31.03.2018 р. (а.с. 14-16).

Відповідач ОСОБА_3 згідно з паспортним документом знятий з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 з 18.09.2017 р., відомості про реєстрацію відсутні (а.с.9-11).

Згідно з довідкою голови правління обслуговуючого кооперативу «КОРУНА» від 13.06.2018 р., ОСОБА_2 проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 23.03.1988 р., та у період з 01.05.2018 р. по теперішній час виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради або його структурниі підрозділи (у тому числі Служба у справах дітей), з усними або письмовими запитами з приводу фактичного проживання подружжя ОСОБА_3 не зверталась (а.с. 12).

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось стороною відповідача, що 25.05.2018 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як подружжя, звернулись з відповідною заявою та доданими до неї документами до служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради з метою взяття їх на облік кандидатів в усиновлювачі.

08.06.2018 р. на адресу позивачів за підписом заступника голови ради з питань діяльності виконавчого органу Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради Р.Р. Азізова надіслано лист, відповідно до якого зазначено, що виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради розглянув заяву позивачів з питання постановки на облік як кандидатів в усиновлювачі. Та в ході попередньої консультації та в ході подачі заяви заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначали, що фактично проживають та працюють у м. Києві, однак, наполягаючи на прийнятті заяви, місцем проживання вказали квартиру в АДРЕСА_1, де зареєстрована та має право власності ОСОБА_2; до заяви не додано документи, що підтверджують право власності або користування житлом ОСОБА_3; заявники з пакету документів виключили довідку про місце роботи та доходи ОСОБА_2 На підставі зазначеного, у листі повідомлено, що Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради не може надати висновок про можливість бути усиновлювачами та заявникам рекомендовано звернутись до Служби у справах дітей за місцем фактичного проживання відповідно до п. 22 Порядку провадження діяльності з усиновлення (а.с. 18).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно було відмовлено позивачам у наданні висновку про можливість бути усиновлювачами з підстав, визначених у письмовій відповіді від 08.06.2018 р., з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Процедура постановлення на облік осіб, які бажають усиновити дитину, передбачена Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 р. № 905.

Пунктами 21, 22 вказаного Порядку передбачено, що облік громадян України, які постійно проживають на території України і бажають усиновити дитину, здійснює служба у справах дітей за місцем проживання таких громадян; громадяни України, які бажають усиновити дитину, звертаються з письмовою заявою про взяття їх на облік кандидатів в усиновлювачі до служби у справах дітей за місцем проживання. Заява може бути написана в присутності працівника служби у справах дітей та засвідчена ним.

До заяви додаються такі документи:

1) копія паспорта або іншого документа, що посвідчує особу;

2) довідка про заробітну плату за останні шість місяців або копія декларації про доходи за попередній календарний рік, засвідчена органами ДФС.

У разі коли усиновлювачами є сімейна пара, довідку про заробітну плату за останні шість місяців або копію декларації про доходи за попередній календарний рік, засвідчену органами ДФС, може подавати один із подружжя, який має постійний дохід;

3) копія свідоцтва про шлюб, укладений в органах реєстрації актів цивільного стану, якщо заявники перебувають у шлюбі;

4) висновок про стан здоров'я кожного заявника, складений за формою згідно з Додатком 3;

5) засвідчена нотаріально письмова згода другого з подружжя на усиновлення дитини (у разі усиновлення дитини одним з подружжя), якщо інше не передбачено законодавством;

6) довідка про наявність чи відсутність судимості для кожного заявника, видана територіальним центром з надання сервісних послуг МВС;

7) копія документа, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням.

Заява вважається поданою, якщо до неї додані всі документи, зазначені в цьому пункті. Витребування у заявників документів, не зазначених у цьому пункті, не допускається.

Відповідно до п. 23 Порядку провадження діяльності з усиновлення під час приймання документів заявникам роз'яснюються порядок та умови усиновлення, права і обов'язки кандидатів в усиновлювачі, усиновлювачів, правові наслідки усиновлення, порядок здійснення нагляду за умовами проживання і виховання усиновленої дитини як на території України, так і за її межами, про що складається акт за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у двох примірниках, один з яких у разі виїзду усиновленої дитини за межі України надсилається до МЗС.

У відповідності до п. 24 Порядку, провадження діяльності з усиновлення служба у справах дітей протягом 10 робочих днів після надходження заяви та всіх документів, зазначених у пункті 22 цього Порядку:

- перевіряє документи на відповідність вимогам законодавства;

- проводить бесіду із заявниками, з'ясовує мотиви усиновлення, ставлення до виховання дітей. У разі коли усиновлення здійснюється одним із подружжя, з'ясовуються причини, з яких другий з подружжя не бажає бути усиновлювачем, та його ставлення до намірів дружини (чоловіка) усиновити дитину;

- складає акт обстеження житлово-побутових умов заявників;

- розглядає питання про можливість заявників бути усиновлювачами та готує відповідний висновок і в разі надання позитивного висновку ставить заявників на облік кандидатів в усиновлювачі із занесенням даних про них до Книги обліку кандидатів в усиновлювачі, яка ведеться за формою згідно з додатком 4, та Єдиного банку даних.

Підстави, за наявності яких заявники не беруться на облік кандидатів в усиновлювачі, передбачені пунктом 26 Порядку провадження діяльності з усиновлення:

- подані документи не відповідають вимогам, визначеним у пункті 22 цього Порядку;

- у поданих документах є виправлення або дописки, не завірені в установленому порядку;

- заявники (один з них) не можуть бути усиновлювачами відповідно до статті 212 Сімейного кодексу України;

- різниця у віці між дитиною, яку бажають усиновити, та заявниками становить менш як п'ятнадцять років;

- сума сукупного доходу на кожного члена сім'ї менша, ніж установлений законодавством прожитковий мінімум;

- житлове приміщення заявників перебуває в незадовільному санітарно-гігієнічному стані;

- у житловому приміщенні заявників неможливо влаштувати місце для занять і окреме спальне місце для дитини;

- під час обстеження житлово-побутових умов заявників та бесіди з ними або при вивченні їх документів виявлені обставини чи умови, які можуть мати негативні наслідки для виховання і розвитку дитини.

- вони відмовилися від підписання акта, передбаченого пунктом 23 цього Порядку.

Про відмову у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі заявникам надається обґрунтована відповідь у письмовій формі (п. 26 Порядку провадження діяльності з усиновлення).

Висновок про можливість бути усиновлювачами оформляється згідно з визначеними Мінсоцполітики вимогами на бланку служби у справах дітей, підписується її керівником, засвідчується печаткою та видається кандидатам в усиновлювачі (п. 27 Порядку провадження діяльності з усиновлення).

Разом з висновком повертаються пронумеровані, прошнуровані, скріплені печаткою та завірені підписом керівника (заступника керівника) служби у справах дітей документи, подані кандидатами в усиновлювачі, із зазначенням служби у справах дітей, в якій вони перебувають на обліку, та облікового номера (п. 27 Порядку провадження діяльності з усиновлення).

Як убачається з письмової відповіді Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (а.с. 18), ним зазначено наступні підставі неможливості надання позивачам висновку про можливість бути усиновлювачами:

-усне повідомлення заявників (позивачів у справі) під час попередньої консультації про їх фактичне місце проживання у місті Києві, всупереч зазначеному у заяві - АДРЕСА_1, де зареєстрована та має право власності ОСОБА_2, що суперечить вимогам п. 22 Порядку провадження діяльності з усиновлення;

-не надання заявниками документа, в підтвердження права власності або права користування житлом гр. ОСОБА_3

Таким чином, вказану відмову обґрунтовано тим, що заявники звернулись з питанням поставити їх на облік як кандидатів в усиновлювачі до неналежного органу, взявши до уваги усні повідомлення заявників про місце їх фактичного проживання у місті Києві, і фактичну відсутність заявників за адресою : АДРЕСА_1 на час виходу спеціалістів служби 30.05.2018 р., 01.06.2018 р.

При цьому, поза увагою уповноваженого органу залишилося те, що у наданих заявниками документах, зокрема в паспорті ОСОБА_2 містяться відомості про зареєстроване місце проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вищевказаний факт повинен був бути врахований уповноваженим органом, оскільки відповідно до чинного законодавства саме реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово; фізична особа може мати кілька місць проживання.

Суд першої інстанції вірно послався на те, що відсутність запису про реєстрацію відповідача ОСОБА_3 не є підставою для відмови у прийнятті заяви про постановлення на облік кандидатів в усиновлювачі, оскільки заяву подано подружжям ОСОБА_3, один з яких має зареєстроване місце проживання у місті Полтаві.

Відсутність заявників за адресою фактичного проживання, а саме у АДРЕСА_1, на час здійснення виходу спеціалістів служби не є підтвердженням того, що заявники фактично не проживають за вказаною адресою.

Отже, відмовляючи у постановленні позивачів на облік як кандидатів в усиновлювачі, відповідач незаконно послався на їх усні повідомлення, що не підтверджено жодним належним доказом, а також на фактичну їх відсутність за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Сімейного кодексу України, при розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Аналогічна норма права міститься також у статті 405 ЦК України.

Проаналізувавши наведені правові норми, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що Служба у справах дітей при розгляді заяви позивачів, як подружжя, щодо постановки їх на облік кандидатів в усиновлювачі, дійшла безпідставного висновку про недодання до заяви документів, що підтверджують право користування житлом гр. ОСОБА_3, оскільки документами, які б підтверджували наявність у нього права користування житлом, належним дружині ОСОБА_2, є Договір дарування квартири серії ННА № 641156, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 119198552 та Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1, копії яких були долучені до спільної заяви, що подавалась ними до Служби у справах дітей.

Як вказувалося вище, згідно з п. 24 Порядку провадження діяльності з усиновлення, Служба у справах дітей протягом 10 робочих днів після надходження заяви та всіх документів складає акт обстеження житлово-побутових умов заявників.

30.05.2018 року уповноваженими особами Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради було проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1, про що складено акт, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 67) та яким установлено сприятливі умови для проживання та відпочинку, для виховання та розвитку дитини передбачено місце для сну та відпочинку; в подальшому є можливість облаштування окремої кімнати.

Вказаний акт обстеження умов проживання складено у присутності гр. ОСОБА_8, яка доводиться позивачці ОСОБА_2 тіткою, за відсутності заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які, з її слів, мають доброзичливі стосунки, проживають за вказаною адресою, ОСОБА_2 є власником даної квартири та зареєстрована за цією адресою, а ОСОБА_3 проживає за вказаною адресою без реєстрації.

Згідно п. п. 23, 26 Порядку провадження діяльності з усиновлення, акт обстеження умов проживання повинен бути підписаний заявниками.

При цьому, уповноважений орган зобов'язаний надати даний акт на ознайомлення та підписання заявникам, а, відповідно, заявники наділені правом ознайомитись та підписати його, або відмовитись від підписання акту, що є окремою підставою для відмови постановки заявників на облік кандидатів в усиновлювачі.

Посилання відповідача у суді першої інстанції на те, що заявники повідомлялись належним чином про складання такого акту, а також про необхідність явки до уповноваженого органу для ознайомлення та підписання акту обстеження умов, не підтверджені жодними належними доказами, тоді як позивачами надано лист, надісланий ними до Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради 09.06.2018 р. рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладення, згідно якого заявники прохали надати їм для ознайомлення та підписання акт обстеження умов від 30.05.2018 р. (а.с. 17).

Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.

Статтею 5 СК України передбачено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї.

Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що уповноважені органи держави мають певні позитивні обов'язки щодо сприяння та створення умов, у даному випадку, для усиновлення.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475,97-ВР, закріплено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях щодо сімейних правовідносин (наприклад, рішення у справі «Мікулич проти Хорватії», «Гаазе проти Німеччини») зазначав, що хоча основною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов'язання, що є невід'ємними від ефективної «поваги» до сімейного життя. Якщо встановлено існування сімейних зв'язків, держава має діяти у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв'язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз'єднатися.

Проаналізувавши наведені правові норми та практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції з урахуванням встановлених по справі обставин обґрунтовано послався на те, що орган державної влади в особі Служби у справах дітей не виконав у передбаченому законом порядку свого позитивного обов'язку сприяти усиновленню. Натомість виникла ситуація, при якій позивачі, маючи певні правомірні очікування, залишалися в стані тривалої непевності.

Неправомірна відмова відповідача у наданні висновку про можливість бути усиновлювачами з підстав, зазначених у письмовій відповіді від 08.06.2018 р., сприяла не забезпеченню права позивачів на «повагу» до приватного життя, на яке вони мають право згідно з Конвенцією.

Враховуючи зібрані у справі докази, позивачі мали всі законні підстави взяття на облік кандидатів в усиновлювачі. При цьому, відповідач як державний орган влади повинен був враховувати і діяти в інтересах дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та сприяти цим забезпеченню якнайкращіх інтересів дітей, що має першочергове значення.

Як передбачено ст. 3 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім'ї, а також сприяння усиновленню дітей.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зміст вказаного права, відповідно до контексту чисельних рішень Європейського суду з прав людини необхідно розуміти таким чином, що обраний судом спосіб захисту є ефективним, коли є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою.

Вірно встановивши, що позивачам було незаконно відмовлено у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі з підстав, викладених у письмовій відповіді від 08.06.2018 р., суд першої інстанції на підставі системного аналізу вищенаведених правових норм прийшов до правильного висновку про те, що обраний позивачами спосіб захисту є ефективним, відповідає вимогам закону та є необхідним для поновлення їх порушеного права, та обґрунтовано задовольнив їх позов.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, дублюють переважно заперечення проти позову, отже на увагу колегії суддів не заслуговують.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що Служба у справах дітей при розгляді документів, поданих позивачами для постановлення на облік кандидатів на усиновлення та при прийнятті рішення відносно них діяла у відповідності до вимог чинного законодавства, не відповідають встановленим по справі обставинам та суперечать правовим нормам, яким було надано системний аналіз, що відображено в рішенні суду першої інстанції.

Таким чином, рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

У зв'язку з чим, апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в особі Служби у справах дітей залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Чумак О.В.

Судді: Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.