Номер провадження: 22-ц/813/2133/19
Номер справи місцевого суду: 515/2093/17
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06.02.2019 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Комлева О.С., перевіривши матеріали за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т.В., яка звернулася в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до судуз позовом до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно задоволено. Визнано за ОСОБА_3, право власності на нерухоме майно за набувальною давністю - нежитлову будівлю № 3 комплексу будівель і споруд № 7, що складається з приміщень під літерою «А», загальною площею 1059,4 кв. м., розташованих на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за межами населеного пункту.

Не погодившись з рішенням суду, заступник прокурора Одеської області Горностаєва Т.В. в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, одночасно в апеляційній скарзі просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення, посилаючись на те, що 22 січня 2018 року у судовому засіданні представник прокуратури присутній не був, а про ухвалення оскаржуваного рішення, прокуратурі стало відомо після ознайомлення з матеріалами справи 24 жовтня 2018 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т.В., яка звернулася в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області була залишена без руху, з наданням апелянтустроку для усунення недоліків по апеляційній скарзі, оскільки апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду, а зазначені у клопотанні причини пропуску строку визнані судом неповажними, також апелянтом при подачі апеляційної скарги не був сплачений судовий збір у розмірі 4675,02 грн., крім того апеляційна скарга не містила обґрунтування здійснення прокуратурою інтересів органу місцевого самоврядування та органу виконавчої влади, не здійснення або неналежним чином здійснення ними захисту своїх інтересів та підстави неможливості суб'єктами, в інтересах яких звернувся прокурор, самостійного здійснення захисту своїх прав та запропоновано заступнику прокурора Одеської області Горностаєвої Т.В., яка звернулася в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області усунути вказані в ухвалі недоліки.

Також в ухвалі роз'яснено, що у разі якщо заяву про поновлення строку апеляційного оскарження не буде подано в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, апелянту буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а у разі ненадання належних доказів наявності підстав для звернення з апеляційною скаргою апеляційна скарга буде повернута.

На виконання ухвали судді апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року, заступником прокурора Одеської області Горностаєвою Т.В., 02 січня 2019 року до суду були надані докази сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4675,02 грн., зазначені підстави для поновлення строку, також з питання обґрунтування підстав для представництва інтересів держави у справі зазначено, що Лиманською сільською радою та Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області не здійснено (неналежно здійснено) реалізацію владних повноважень, через що наявні підстави для представництва прокуратурою інтересів держави у справі.

Однак, зазначені підстави для представництва прокуратурою інтересів держави у вказаній справі неможливо вважати належними, оскільки доказів наявності підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою у зверненні відсутні, у зв'язку з чим апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області Горностаєвою Т.В. підлягає поверненню, за таких підстав.

Пункт 3 ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість здійснення прокуратурою представницької функції лише у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на викладене словосполучення «не належне» здійснення органом державної влади чи органом місцевого самоврядування захисту інтересів держави не може виступати підставою для представництва прокурора в суді, оскільки є суто оціночним критерієм та підґрунтям для неоднакового його тлумачення й допущення помилок у правозастосуванні. Водночас потрібно враховувати, що контроль за належним здійсненням суб'єктом владних повноважень своїх функцій (так саме, як і оцінка їх діяльності), насамперед покладається на вищестоящі органи та їх керівництво, а не на прокуратуру, при цьому підконтрольність означає, що всю діяльність органів, або якийсь її обсяг, перевіряють вищі органи або орган, спеціально створений для здійснення контролю чи нагляду. А тому діяльність прокурора по реалізації функцій представництва інтересів держави в суді повинна мати не контрольний, а субсидіарний характер, тобто якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Встановлено, що апеляційна скарга не містить обґрунтування здійснення прокуратурою інтересів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, не здійснення або неналежним чином здійснення ним захисту своїх інтересів та підстави неможливості суб'єктом, в інтересах якого звернувся прокурор, самостійного здійснення захисту своїх прав.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В свою чергу, ч. 4. ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99, під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст.ст. 6-7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

В Постанові № 7 Пленуму ВГСУ від 14.07.2016 року зроблено правовий висновок про те, що інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб'єктом владних повноважень".

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постановах Вищого господарського суду України від 20.04.2016 року у справі №925/1476/15 та від 11.05.2016 року у справі № 911/3407/15, де зазначено, що застосовуючи положення ГПК України та Закону України «Про прокуратуру», суди у своїх висновках дійшли висновку, що місцеві суди мали повернути таку заяву в порядку, встановленому ст. 63 ГПК України, оскільки позивачем у справі мали виступати органи місцевого самоврядування, які наділені правом самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах закону.

Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в судовому провадженні та вирішує, наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідає принципу рівності сторін, вивчаючи кожний випадок окремо.

Так, у справі «Gregorio de Andrade v. Portugal» (№41537/02, 14.11.2006) ЄСПЛ відзначив, що держава несе відповідальність за дії або бездіяльність працівників прокуратури при виконанні ними службових обов'язків (п.38).

Крім того, у справі «Ferreira Alves v. Portugal» (№25053/05, 21.06.2007) ЄСПЛ наголосив, що не має значення, чи виступає прокурор як сторона у справі, оскільки він може вплинути на рішення суду, і такий вплив потенційно може бути не на користь заявника (п.38).

У справі «Менчинська проти Росії» (№42454/02, 15.01.2009) Євросуд відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). Просте повторення прокуратурою правових доводів, які наводяться однією зі сторін процесу, має сенс лише в тому випадку, коли це відбувається з метою впливу на суд.

У зв'язку з цим ЄСПЛ послався на резолюцію Парламентської асамблеї Ради Європи №1604 (2003) щодо ролі прокуратури в демократичному суспільстві, заснованій на верховенстві права, відповідно до якої її функції не повинні давати приводу для конфлікту інтересів або бути перепоною для окремих осіб для звернення за захистом своїх прав (п.38). У цій справі Євросуд констатував, що втручання прокурора у розгляд справи на стадії оскарження рішення завдало шкоди зовнішнім ознакам справедливого судового розгляду та принципу рівності сторін (п. 39).

У справі «Корольов проти Росії, №2» (№5447/03, 01.04.2010 року) ЄСПЛ установив: «Прокурор вступив у справу на стадії касаційного провадження, і такий вступ зводився до простої підтримки рішення суду першої інстанції, тобто повторення правових доводів відповідачів, що мало на меті вплинути на суд. Отже, принцип процесуальної рівності, який вимагає встановлення справедливого балансу інтересів сторін, у такій справі дотримано не було».

Отже законодавець визначає, що прокурор може звернутися до суду з позовом лише у випадку відсутності відповідного компетентного органу або нездійснення чи неналежного здійснення останнім чи іншим суб'єктом відповідних владних повноважень.

При цьому, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав такого представництва та надати докази на підтвердження того, що він попередньо повідомляв про це відповідні компетентні органи, які мали б самостійно захищати інтереси держави.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що в порушення вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до матеріалів справи не надано належного підтвердження того, що прокурор попередньо, до звернення до суду, повідомив про це відповідного суб'єкта владних повноважень, в інтересах якого він звертається, а саме Лиманську сільську раду та Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Також слід зазначити, що Лиманська сільська рада та Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, їх територіальні управління та посадові особи не позбавлені можливості звертатись до суду особисто або передавати прокуратурі матеріали перевірок про протиправні дії та ухвалені рішення, адже така заборона не може існувати відносно центрального органу виконавчої влади та її територіальних підрозділів.

Оскільки, у встановлений строк вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 14 грудня 2018 року заступник прокурора Одеської області Горностаєва Т.В. виконала не в повному обсязі, а саме не надала належних доказів наявності підстав для звернення до суду з апеляційною скаргою, апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

Відповідно до положення статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

Одночасно апелянту роз'яснюється, що після усунення недоліків по апеляційній скарзі, апелянт не позбавлений права повторно звернутися до апеляційного суду в установленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т.В., яка звернулася в інтересах держави в особі Лиманської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно - визнати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева