Справа № 524/3899/19
Провадження № 2/524/1909/19
27.11.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді - Предоляк О.С.,
при секретарі судового засідання - Бондаренко Н.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.
У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема розписки, яка в оригіналі долучена до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання, відповідно до якого відповідачем взято у борг у позивача 9685 доларів США зі сплатою 12 % річних строком на 2 роки.
По даній розписці відповідач частково сплатив позивачу кошти на суму 1033 доларів США, про що свідчать зазначені суми та дати повернення коштів засвідчені підписом позивача на зворотній стороні розписки від 31.12.2013р. Дата останнього платежу по даній розписці здійснена ОСОБА_2 26.02.2017 року.
Проте у строк та на умовах встановлених у розписці відповідач грошові кошти не повернув
Наявність у позивача боргового документа, вказує на правомірність позовних вимог позивача та необхідність стягнення із відповідача в судовому порядку наданої позивачем позики у розмірі 8652 доларів США .
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом..
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Вказана позиція також взаємоузгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Згідно з правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду України № 6-79цс12 від 18 липня 2012 року та № 6-48цс12 від 30 травня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція, є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскількиЦК Українине містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики (ч. 1ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. 1048 ЦК України договір позики може бути оплатним або безоплатним. Відносини позики вважаються оплатними, якщо їх безоплатний характер прямо не вставлений ЦК України, іншими законодавчими актами або умовами договору. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо
інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.
За змістом ст. 1Закону Українивід 3липня 1991р.№ 1282-ХІІ"Проіндексацію грошовихдоходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 січня 2016 р. у справі № 6-771цс15.
Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки у розписці від 31.12.2013 року передбачено розмір річних 12 %, а грошове зобов`язання визначено у доларах США.
Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.
Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу судом встановлено наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судовівитрати, пов`язані зрозглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Враховуючи характер інституту судових витрат, вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, оплата послуг адвоката безпосередньо повязана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання відзиву.
На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем надано копію ордеру № 572824, договір про надання адвокатських послуг № 381/1 від 12.03.2019 року, акт здачі-прийняття робіт від 18.03.2019 року з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо на загальну суму 7200 грн., акт здачі-прийняття робіт від 02.05.2019 року з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо на загальну суму 5400 грн., копію платіжного доручення на суму 7200 грн., копію платіжного доручення на суму 5400 грн.
Разом з тим, суд враховує, що послуги зі складання заяви про відкриття кримінального провадження у сумі 3600 грн. зазначені в акті здачі-прийняття робіт від 18.03.2019 року не відносяться до послуг пов`язаних з розглядом справи.
ом з тим, суд, виходячи з розміру задоволених вимог, враховуючи співмірність судових витрат із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.
Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7098,23 грн. та зі сплати судового збору 2867,68 грн.
Керуючись ст.ст. 1046, 1048 -1049 ЦК України, ст.ст. 10,12,19,81,141,258-260,280-283 ЦПК України, суд -
ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 8652 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят два) доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 60 541 (шістдесят тисяч п`ятсот сорок одна) грн. 75 коп., та у повернення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7098 (сім тисяч дев`яносто вісім) грн. 23 коп. та зі сплати судового збору 2867 (дві тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 68 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Предоляк