Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа 205/4234/16-ц

провадження № 61-23061св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Каратаєвої Л. О., Макарова М. О., від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (дала - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що 05 листопада 2004 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNKMRK64320180, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 5 761 грн на строк до 06 листопада 2006 року. Відповідач зобов`язалася кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. ОСОБА_1 зобов`язання не виконала, станом на 25 травня 2016 року утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 918,00 грн. Банк вказував, що умовами договору кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту визначено 06 листопада 2006 року за умови відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, що не є кінцевим терміном спливу виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань за договором та припинення зобов`язань в цілому. Вказував, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті. Враховуючи, що договір не є розірваним чи припиненим, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Строк прострочення за тілом кредиту за період з 25 травня 2013 року по 25 травня 2016 року становив 1 095 днів, розмір простроченої заборгованості складав 4 918 грн, розмір процентної ставки за день дорівнював 0,216 %, а, отже, сума заборгованості по відсоткам складала: (4918 х 0,216 % х 1095)/ 100 = 11 632,05 грн.

Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по сплаті відсотків за договором від 05 листопада 2004 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25 травня 2013 року по 25 травня 2016 року в розмірі 11 632,05 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором від 05 листопада 2004 року № DNKMRK64320180, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 25 травня 2013 року по 25 травня 2016 року в розмірі 11 632,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно пунктам 3.1, 3.2 кредитного договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість по кредитному ліміту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором, правилами користування платіжними картками та тарифами банку. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 11 632,05 грн. Суд дійшов висновку, що за договором від 05 листопада 2004 року існує прострочення виконання грошового зобов`язання, що підтверджено належними доказами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача проценти за користування кредитом, які підпадають під визначення пені, які безперечно такими не є та не можуть бути.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «Приват Банк» мотивована тим, що суд апеляційної дійшов неправильного висновку та помилково скасував рішення суду першої інстанції. Вказує, що банк звернувся з захистом своїх прав та пред`явив вимогу про стягнення процентів за останні три роки, оскільки у відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 1206цс15 з боржника на користь банку слід стягнути штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема, прострочену заборгованість за процентами, прострочену заборгованість за комісією, пеню за несвоєчасне погашення процентів, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, пеню за несвоєчасне погашення комісії.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 листопада 2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNKMRK64320180, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 5 761 грн з кінцевим терміном повернення 06 листопада 2006 року у вигляді строкового кредиту зі сплатою за користування кредитом 2,60 процентів на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 1,20 процентів від суми виданого кредиту щомісяця.

Згідно з пунктом 3.2. договору, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.3.1, 2.3.3, 3.3 договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 6,48 процентів на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції виходив з буквального тлумачення змісту позовних вимог та дійшов висновку, що позивач заявив вимогу про стягнення пені, а не процентів за користування кредитом.

У своїй скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався, зокрема, на те, що стягненню на його користь підлягають прострочені відсотки по сплаті кредиту за останні три роки, тобто в межах строків позовної давності.

Однак Верховний Суд не погоджується з висновками, яких дійшов суд апеляційної інстанції, відмовляючи банку в задоволенні позову.

У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 06 листопада 2006 року.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів після 06 листопада 2006 року (сплив строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Таких правових висновків, що не були враховані судом апеляційної інстанції під час вирішення спору, дійшла Велика Палата Верховного Суду, виклавши їх у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Однак з такою вимогою позивач до суду не звертався.

Оскільки з наданого стороною позивача розрахунку встановлено, що сума простроченої заборгованості за процентами утворилась за період з 25 травня 2013 року по 25 травня 2016 року в розмірі 11 632,05 грн то вимога про стягнення з боржника ОСОБА_1 процентів після спливу кредитування, тобто з 06 листопада 2006 року не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив з того, що позивач фактично звернувся з вимогою про стягнення пені, а не процентів за користування кредитом, допустився порушень вимог закону.

Однак в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу слід відмовити з інших підстав, а саме: що вимоги банку про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах, визначених статтею 1050 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного ухвалено частково без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення апеляційного суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки Верховний Суд змінює рішення апеляційного суду, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 389, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Ю. В. Черняк