Справа: 164/408/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2019 року. ОСОБА_1.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Панасюк Ю.В.,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом Маневицького виробничого управління житлово комунального господарства до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулося Маневицьке ВУЖКГ із позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги в сумі 4 226 гривень 49 копійок. Мотивували позов тим, що відмови від споживання споживачі не заявляли, а тому бухгалтерія Маневицького ВУЖКГ виконувала нарахування розміру оплати житлово комунальних послуг та неодноразово повідомляла боржників про виникнення заборгованості. Однак відповідачі за отримання відповідних послуг в повному обсязі коштів не сплачували, в результаті чого виникла заборгованість по комунальних послугах в сумі 4 226 гривень 49 копійок.

В судовому засіданні представники позивача, кожен зокрема, позов підтримали із наведених у ньому підстав.

Відповідачі, кожен зокрема, позов заперечили повністю, просили відмовити у його задоволенні у звязку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши докази у їх сукупності, суд приходить наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, та є споживачами послуг, які надає Маневицьке виробниче управління житлово комунального господарство (а.с.7-8).

Згідно довідки, виданої Маневицьким ВУЖКГ, заборгованість з оплати комунальних послуг за адресою смт. Маневичі по вул. Незалежності, 1в/14, становить 4 226 гривень 49 копійок, в тому числі заборгованість по наданню послуг з централізованого опалення будинку - 2 733 гривні 32 копійки та заборгованість за надані послуги з утримання будинку 1 493 гривні 17 копійок (а.с.5).

Як вбачається зі зведеного реєстру платежів за обслуговування будинку, послуги по опаленню та послуги водопостачання і відведення, відповідачем ОСОБА_4 за період з 3 березня 2015 року по 5 березня 2017 року було сплачено Маневицькому ВУЖКГ 5 707 гривень 26 копійок, з яких: 897 гривень 75 копійок - за обслуговування будинку, 1 369 гривень 30 копійок за опалення та 3 440 гривень 26 копійок - за водопостачання та водовідведення.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив, що на даний час існує заборгованість за ним та членами його сімї, оскільки здійснював оплату готівкою безпосередньо в самому приміщенні Маневицького ВУЖКГ на суму, яка була вписана його розрахункову книжку представником позивача ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_2, яка працює бухгалтером в Маневицькому ВУЖКГ підтвердила, що ОСОБА_4 оплачував послуги, надані позивачем, однак не в повному обсязі. Пояснила, що заповнювала розрахункову книжку на прохання відповідача і вказувала меншу суму для оплати, оскільки ОСОБА_4 повідомив, що має пільгу по оплаті комунальних послуг. Так як в подальшому наявність такої пільги не знайшло свого підтвердження, сума була перерахована в повному обсязі, у звязку з чим і виникла вказана заборгованість.

Свої заперечення щодо позову відповідачі також обґрунтовували тим, що довідка про розмір заборгованості, видана позивачем, та документ під назвою «особовий рахунок №1040» не є первинними документами бухгалтерського обліку, тому вони не можуть слугувати належними та допустимими доказами, що підтверджують факт наявності та розмір заборгованості за житлово комунальні послуги.

Разом з тим, не заперечували сам факт отримання таких послуг та їх часткову оплату.

Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 68 ЖК УРСР передбачено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов'язок по укладанню та дотриманню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності щорічного договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що мешканці будинку, в якому він проживає, не задоволені якістю послуг, які надаються позивачем, у зв'язку з чим неодноразово зверталися із відповідними заявами.

Частина 2 ст. 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Передбачено і ст. 907 ЦК України, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Крім цього, у п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживача на розірвання договору, зокрема, за наявності в роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Із заявою про розірвання договору ні відповідачі, ні жоден мешканець будинку №1в по вул. Незалежності в смт. Маневичі не зверталися.

Допитаний в якості свідка начальник Маневицького ВУЖКГ суду пояснив, що плата за подачу тепла нараховувалася згідно з показами лічильника, тобто, коли теплопостачання було гіршим, то і нараховувалася менша сума для оплати. На підтвердження проведення позивачем обслуговування будинку, подав картку обліку витрачених матеріалів (а.с.83).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечнь, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР, ст. 526 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 20 ЗУ «Про житлово комунальні послуги», керуючись ст. ст. 12, 13, 263 265, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь Маневицького виробничого управління житлово комунального господарства 4 226 (чотири тисячі двісті двадцять шість) гривень 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 962 (дев'ятсот шістдесят дві) гривні судового збору, по 240 (двісті сорок) гривень 50 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 березня 2019 року.

Суддя

Маневицького районного суду ОСОБА_8