Справа № 461/8946/19
Провадження № 4-с/461/58/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за скаргою представника АТ «Таскомбанк» на дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів Ільчишин Любов Володимирівни, заінтересовані особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій

в с т а н о в и в:

Представник АТ «Таскомбанк» Лаврів В.П. звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Галицького відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області. Покликається на те, що 04 грудня 2014 року Галицьким районним судом м. Львова винесено рішення у справі №461/12624/14-ц за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по кредитному договору, після чого судом 29.07.2015 року видано виконавчий лист №461/12624/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником якого є АТ «Таскомбанк») суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 52300,47 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04 грудня 2014 року еквівалентно 619 754,13 грн.

Вищевказаний виконавчий документ було пред`явлено для виконання у Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львова та 14.07.2016 року державним виконавцем Галицького відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Ільчишин Л.В. закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення. В процесі проведення виконавчих дій державним виконавцем стягнено на рахунок стягувача 623 408,13 грн. та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про яку заявнику стало відомо 12.11.2019 року.

З даною постановою заявник не згоден та вважає дії державного виконавця Галицького відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області протиправними, виходячи з наступного.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-ХІУ.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Галицьким районним судом м. Львова визначено суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

У зв`язку із цим просить суд постановити ухвалу, якою визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС м. Львова Ільчишин Л.В. неправомірними, визнати незаконною постанову Галицького ВДВС м. Львова від 14.07.2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 461/12624/14-ц виданого Галицьким районним судом м. Львова від 29.07.2015року та зобов`язати Галицького ВДВС м. Львова вчинити дії, спрямовані на виконання виконавчого документа, виконавчого листа № 461/12624/14-ц виданого Галицьким районним судом м. Львова від 29.07.2015року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником якого є АТ «Таскомбанк») суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 52300,47 дол. США.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2019 року відкрито провадження у даній справі.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Старший державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Львівській області Ільчишин Л.В. в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи та її представника, просить у задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що 04 грудня 2014 року Галицьким районним судом м. Львова винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 52 300,47 доларів США, що в еквіваленті становить 619 754,13 грн та судового збору в сумі 3654,00 грн. (а.с.3-4).

На підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2014 року видано виконавчий лист у справі №461/12624/14-ц.

Постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального Управління юстиції у Львівській області Ільчишин Л.В. від 14.07.2016 року про закінчення виконавчого провадження №49968927. В постанові зазначено, що боржником сума заборгованості, виконавчий збір і витрати на проведення виконавчих дій сплачені у повному обсязі, що підтверджується квитанціями про сплату основного боргу №740012 від 21.06.2016 року, №983028 від 29.06.2016 року та розпорядженням Галицького ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області (а.с.5).

Згідно п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя.

У силу статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із вимогами ст. 368 Цивільного процесуального кодексу України, виконавчий лист видається на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

За змістом п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», з відповідача підлягає стягненню сума у гривнях, що визначається за офіційним курсом гривні до долара, встановленим НБУ, на день ухвалення рішення.

Відповідно до вимог ст. 533 ч. ч. 1 та 2 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положеннями ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті. Так, виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. В разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Тобто, при виконанні державним виконавцем рішення під час обчислення боргу в іноземній валюті на рахунок відділу ДВС мають надійти кошти виключно в іноземній валюті. В подальшому підлягають перерахуванню стягувачу кошти саме в іноземній, а не в національній валюті. При цьому державний виконавець не має повноважень доручати здійснення валютообмінної фінансової операції із метою подальшого (остаточного) перерахування стягувачу не іноземної, а національної валюти. При виконанні державним виконавцем рішення під час обчислення боргу в національній, а не в іноземній валюті, на рахунок відділу ДВС мають надійти кошти виключно в національній валюті.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Оскільки законодавством України державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду (619 754,13 грн.), відсутні, суд дійшов висновку про законність винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 8-13, 76-82, 258-260, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги представника АТ «Таскомбанк» на дії старшого державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Ільчишин Любов Володимирівни, заінтересовані особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів,з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвали, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: Акціонерне товариство «Таскомбанк», адреса місця реєстрації: 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 30, , МФО 339500.

Заінтересована особа: Старший державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції Ільчишин Любов Володимирівна, адреса місце знаходження: 79058, м. Львів, пр. В. Чорновола, 39.

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса місця проживання:

АДРЕСА_2 Зубачик Н.Б.