УХВАЛА

20 листопада2019 року

м. Київ

справа № 638/2515/18

провадження № 61-20551ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 26 квітня 2011 року в розмірі 117 тис. грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», виходив з того що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, про застосування якого заявлено відповідачем.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту в розмірі 9 782 грн 50 коп.

У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами в розмірі 107 217 грн 50 коп. відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», виходив з того, що відповідач останній платіж здійснив 19 березня 2016 року, строк дії картки встановлено до 28 лютого 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся 22 лютого 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, апеляційний суд виходив з відсутності підстав вважати, що сторонами в письмовому вигляді обумовлена ціна договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У листопаді 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто ціна позову в загальному розмірі становить 117 тис. грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 638/2515/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Вказівка у резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 201 року про можливість її оскарження до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Суддя В . С. Жданова