Справа № 415/7496/18
Провадження № 22-ц/810/443/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Перішкіна Т.М.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 22 жовтня 2018 року, ухваленого Лисичанським міським судом у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона навчається у Лисичанському професійному торгово-кулінарному ліцеї по спеціальності «Кухар» на денній формі навчання та у Східноукраїнському національному університеті ім. В Даля на контрактній основі за спеціальністю «Фізична терапія, ерготерапія», заочна форма навчання. Мешкає позивач разом з матір'ю ОСОБА_5, яка працює у ТОВ « Паралель -М ЛТД», але її доходи невеликі, тому вважає, що має право отримувати допомогу від відповідача на час навчання.

На підставі статті 199 СК України просила стягнути з відповідача ОСОБА_3, який є її батьком, аліменти на свою користь на своє утримання у розмірі ? частини усіх доходів, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення позивачем 23 років.

Відповідачем на позовну заяву подано відзив, в якому зазначено позовні вимоги він не визнає, оскільки мати позивачки має достатній рівень матеріального забезпечення для утримання дочки. Він має на утриманні дитину від другого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Крім того, має на утриманні хвору матір, яка проживає з ним і за станом здоров'я потребує у лікуванні. Всі фінансові витрати по догляду за матір'ю здійснює він. Постійної роботи не має та не має постійного доходу.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 22 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, вважає, що рішення постановлено з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, тому просить скасувати рішення, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач має змогу надавати допомогу позивачу, оскільки він працює, має особистий бізнес, але на кого бізнес оформлений, їй не відомо. Відповідач сплачував позивачу аліменти до повноліття, подальше навчання позивача також було узгоджено з відповідачем, він дав згоду на її утримання. Про можливість батька надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці свідчить той факт, що у відповідача у віці 41 рік народилася дитина, і він утримує дитину та його мати.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти задоволення скарги, оскільки суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального та процесуального права та виніс по суті спору справедливе та законне рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2018 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Єрмакова Ю.В. Коновалову В.А.

Апеляційне провадження у справі відкрито 04 грудня 2018 року, ухвалою суду від 17 грудня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду о 12-й год. 15 січня 2019 року.

Позивач підтримала доводи своєї скарги та пояснила, що вона закінчила педагогічний коледж у 2018 році, і відповідач сплачував аліменти на її користь на період навчання як на повнолітню доньку, що продовжує навчання. Оскільки їй не сподобалося працювати за отриманою професією, вона вирішила здобути вищу освіту у Східноукраїнському національному університеті ім. В.Даля на контрактній основі з спеціальністю «Фізична терапія», де навчається з вересня 2018 року, заочна форма навчання. Одночасно вона навчається на кухаря у Лисичанському професійному торгово-кулінарному ліцеї на денній формі навчання та отримує 400 грн. стипендії - цю професію вона здобуває для себе, оскільки бажає навчитися гарно готувати їжу.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги, оскільки відповідач не працює офіційно та не має доходу, і висновки суду про відсутність у нього можливості надавати матеріальне утримання своїй повнолітній дочці ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою відповідача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №813 від 17 грудня 1997року (а.с. 4).

На теперішній час позивач навчається у Лисичанському професійному торгово-кулінарному ліцеї по спеціальності «Кухар», на денній формі навчання, на 1 курсі, на неповному державному забезпеченні, з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2020 року (а.с. 5).

Також позивач навчається у Східноукраїнському національному університеті ім. В.Даля на контрактній основі, за спеціальністю «Фізична терапія, ерготерапія», на заочній формі навчання, з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року. Вартість підготовки студента згідно із графіком навчального процесу за весь період навчання складає 21000 грн. - за кожен навчальний рік по 7000 грн. (а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_3 з 27 жовтня 2017 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Сєвєродоецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області НОМЕР_1 27 жовтня 2017 року (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьком записаний відповідач ОСОБА_3. Свідоцтво НОМЕР_2 видане Білогорівської селищною радою Попаснянського району Луганської області (а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд мотивував його тим, що позивачкою не доведені її вимоги, а саме - можливість відповідача надавати їй матеріальну допомогу. При цьому судом враховано майнове становище відповідача, перебування на його утриманні іншої дружини та малолітньої дитини. Разом з тим, суд не взяв до ваги доводи відповідача про утримання ним своєї матері ОСОБА_8, оскільки ним не надані відповідні докази.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК України).

Вказана норма закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів:

1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

2) продовження ними навчання.

3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі.

Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності у відповідача можливості надавати допомогу своїй повнолітній доньці, оскільки позивач у передбачений законом спосіб не надала доказів, не заявила клопотання про їх витребування у разі неможливості самостійно надати їх про таке матеріальне становища відповідача, яке дозволяє йому утримувати повнолітню доньку на період її навчання.

Доводи позивача про незгоду з рішенням суду в цій частині та її пояснення у суді апеляційної інстанції зводяться до образи на батька, який не бажає спілкуватися із нею та допомагати їй у навчанні.

Посилання позивача на можливість батька утримувати її на період навчання, оскільки той у 41 рік має можливість мати та утримувати дружину та малолітню дитину, є недоречними та такими обставинами, які самі по собі не свідчать про матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти позивачу.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку утримання відповідачем малолітньої дитини та дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, є обов'язком відповідача, у той час коли надання ним матеріальної допомоги своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, закон пов'язує з наявністю у відповідача такої можливості.

Сторони не заперечували у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що відповідач сплачував за рішенням суду аліменти на утримання повнолітнього позивача на період її навчання з 31.03.2017 року до 30.06.2018 року, вказаний обов'язок припинений у зв'язку із закінченням цього навчання (а.с. 58).

Як пояснила позивач в суді апеляційної інстанції, їй не сподобалося працювати за отриманою за першою освітою спеціальністю, тому вона вирішила вступити до іншого вищого учбового закладу - Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля, де навчається на заочній формі навчання, з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року.

Виходячи з вимог частини 9 статті 7 СК України, яка регулює сімейні відносини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, призначення інституту аліментних зобов'язань батьків щодо утримання їх повнолітній дочки, сина задля отримання освіти та здобуття професії, колегія суддів зазначає, що навчання позивача заочно не перешкоджає їй працювати та забезпечувати себе, оскільки іншу спеціальність - кухар - вона отримує для себе, щоб навчитися гарно готувати їжу, а не задля підготовки професійно себе до самостійного життя.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 18 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: