Справа № 305/1504/18
Провадження по справі 2/305/77/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Ємчук В.Е.

за участі: секретаря судового засідання - Орос С.Ю.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Рахівської РДА про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 26 січня 2002 року. Даний шлюб на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року. За час перебування сторін у шлюбі у них народилося троє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які являються неповнолітніми та знаходяться на спільному вихованні та утриманні батьків. Разом з тим, старший син ОСОБА_3 з моменту свого народження і по даний час проживає разом з Позивачем за місцем його проживання, в будинку АДРЕСА_1. У зв'язку з наведеним виникла необхідність вирішити в судовому порядку питання щодо місця проживання сина ОСОБА_3. Так, син ОСОБА_3 вже досяг чотирнадцятирічного віку, у зв'язку з чим набув статусу дитини, яка самостійно визначає місце свого проживання. Неповнолітня дочка ОСОБА_7, 2004 року народження, та малолітній ОСОБА_6, 2009 року народження, проживають разом з ОСОБА_4, а син ОСОБА_3 - з Позивачем. Позивач має постійне місце проживання та необхідну житлову площу як для себе, так і для неповнолітньої дитини, працює на сезонних роботах, займається веденням власного підсобного господарства, позитивно характеризується за місцем свого проживання, крім того, неповнолітній син ОСОБА_3 фактично з дня свого народження вже постійно проживає з ним. За наведених обставин вважає, що проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з ним позитивно відобразиться на його подальшому психологічному стані та фізичному розвитку. Крім того, на сьогодні, відповідно до рішення Рахівського районного суду від 26.04.2017 року з Позивача стягуються аліменти в користь Відповідача на утримання трьох спільних дітей: сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі по 700 гривень на кожну дитину щомісячно із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством України до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10 січня 2017 року. Оскільки на сьогодні син ОСОБА_3 проживає з Позивачем та перебуває на його повному утриманні, тому вважає, що аліменти, які стягуються за рішенням суду на утримання дітей підлягають зменшенню в частині грошової суми, яка сплачується на утримання сина ОСОБА_3. Разом з тим, що фактично, з часу проживання сина ОСОБА_3 разом з ним за місцем проживання Позивача, ОСОБА_4 майже не переймається проблемами його виховання та утримання, в зв'язку з чим на даний час всі батьківські обов'язки, в тому числі, щодо фінансового утримання дитини виконуються лише Позивачем, як батьком, тому вважає, що Відповідач повинна сплачувати щомісячно в його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. У зв'язку з наведеним просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, з його батьком, громадянином ОСОБА_1. Зменшити розмір аліментів, які стягуються з Позивача на підставі рішення Рахівського районного суду від 26 квітня 2017 року на користь ОСОБА_4, визначивши їх в розмірі по 700 гривень щомісячно із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством на утримання дочки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з ОСОБА_4 в користь Позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі по 1000 гривень із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Рахівського районного суду від 07.09.2018 року було відкрито провадження у даній справі та її призначено до розгляду в загальному провадженні та відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_9 надав суду угоду про розірвання договору від 12 березня 2019 року, згідно з якою всі зобов'язання про надання правової допомоги між ним та ОСОБА_1 припинені.

Представник Відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявила, що підстав для задоволення позову немає, крім того у справі відсутній висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін, ОСОБА_3, а представник органу опіки піклування в судове засідання не з'явився та не надав пояснень по суті спору. Просить відмовити у задоволенні позову.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив, що він проживає та і надалі бажає проживати з батьком ОСОБА_1.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26 січня 2002 року, який між ними розірвано, що підтверджується рішенням Рахівського районного суду від 21 листопада 2017 року.

Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей наділяє суд повноваженнями надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

У вітчизняному законодавстві також закріплені відповідні положення щодо забезпечення права дитини на власну думку.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

З метою виконання вказаних норм матеріального права, в судовому засіданні суд вислухав думку неповнолітнього ОСОБА_3, 2008 року народження, в присутності Позивача та представника Відповідача, який заявив, що на даний час він проживає з ОСОБА_1 та визначив для себе проживати з батьком.

Зі змісту статті 160 Цивільного процесуального кодексу України слідує, що суд може вирішувати спір між батьками щодо місця проживання дітей, які не досягли чотирнадцяти років. Після досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку вона, відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, вільно обирає собі місце проживання, за винятків обмежень, які встановлюються законом. В ході розгляду справи обмежень для визначення місця проживання самостійно неповнолітім ОСОБА_3, судом встановлено не було. З огляду на те, що син сторін ОСОБА_3 на даний час визначив собі місце проживання зі своїм батьком ОСОБА_1, який має всі необхідні умови для проживання сина, ба більше, фізична особа може мати декілька місць проживання, тобто і місце проживання матері, й місце проживання батька може вважатись місцем проживання дитини, отже суд в даному випадку не вправі визначати місце проживання дитини ОСОБА_3, який досяг шістнадцяти років, також ні суд, ні батьки, ні орган опіки та піклування не можуть змусити неповнолітнього у віці старше чотирнадцяти років проживати конкретно з кимось із батьків, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини.

Що стосується позовної вимоги про зменшення розміру аліментів, то тут слід зазначити таке.

Як уже зазначалося ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до рішення Рахівського районного суду від 26 квітня 2017 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, присуджено до стягнення аліменти в користь ОСОБА_4, на утримання сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 700 гривень на кожну дитину, щомісячно, із відповідною індексацією, згідно чинного законодавства щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10.01.2017 року.

Відповідно до ч.4 ст.273 Цивільного кодексу України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач скориставшись своїм правом на звернення до суду надав суду докази, які підтверджують, що після винесення судом рішення про стягнення з нього в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання трьох дітей, змінилися обставини, які впливають на розмір платежів, які стягуються з нього в рамках виконавчого провадження по виконанню зазначеного вище рішення суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 - у АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою Чорнотисянської сільської ради №2017 від 20.08.2018 року, акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 17.08.2018 року, довідки Чорнотисянської сільської ради про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 №174 від 11.01.2018 неповнолітній ОСОБА_3 проживає зі своїм батьком у АДРЕСА_1. Зазначене в ході розгляду справи ствердив і сам ОСОБА_3 та вказане не заперечувалося сторонами.

Однак, на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 остання надавала суду докази про те, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, що й стало підставою для стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з10.01.2017 року до досягнення дітьми повноліття.

Отже, на даний змінилися обставини, які існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 та які впливають на розмір щомісячних платежів, які він сплачує на утримання дітей.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За таких обставин є підставною та підлягає до задоволення як вимога ОСОБА_1 про зменшення аліментів, які стягуються з нього в користь ОСОБА_4 згідно з рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 квітня 2017 року у справі №305/14/17, в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, так і вимога про стягнення в його користь з ОСОБА_4 аліментів на утримання зазначеної дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зі змісту статті 12, 81 та 83 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з характеристикою сільського голови села Чорна Тиса І.Д.Павлючка, виданої на громадянина ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_1, останній працює на сезонних роботах та займається веденням власного підсобного господарства.

Позивач ОСОБА_1 заявив позов про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі по 1000 гривень з відповідною індексацією відповідно до чинного законодавства, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

З огляду на докази, що були надані Позивачем, ОСОБА_1 постійного місця роботи не має, а його доходи є періодичними. Син ОСОБА_3 проживає з Позивачем, на даний час він є дитиною шкільного віку, а отже потреби на його утримання є очевидними. За таких обставин, суд, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за доцільне стягувати з ОСОБА_4, як матері неповнолітнього ОСОБА_3, аліменти, у розмірі заявленому позивачем - по 1000 гривень щомісячно з відповідною індексацією.

Зі змісту статті 182 мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, тому саме такий розмір має бути визначений для кожної дитини сторін.

Аліменти на утримання дитини згідно зі ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тому в даному випадку з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти слід стягувати з 21.08.2018 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, а аліменти, які будуть стягуватися з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 на утримання дітей підлягають стягненню у новому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України слід стягнути з ОСОБА_4 судовий збір за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів, а судові витрати, з урахуванням відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини, до стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються із громадянина ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканця АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на підставі рішення Рахівського районного суду від 26 квітня 2017 року по справі №305/14/17 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15, мешканки АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, визначивши їх в розмірі по 700 гривень щомісячно із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на утримання дочки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15, мешканки АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканця АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1000 грн (одна тисяча гривень) із відповідною індексацією згідно з чинним законодавством, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 з його батьком ОСОБА_1 та стягненні судових витрат з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15, мешканки АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2, в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 768 гривень 40 копійок судового збору на рахунок: отримувач коштів - УК у Рахiв. р/Рахівський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37862638, банк отримувача ГУДКСУ Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 7211, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - судовий збір.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 15.03.2019 року.

Суддя: В.Е. Ємчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Рахівського районного суду: В.Е.Ємчук