Справа № 615/777/19
Провадження № 2/615/339/19
15 липня 2019 року м. Валки
Валківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Токмакової А.П.,
секретаря судового засідання - Антоненко М.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шарівської сільської ради Валківського району Харківської області, Приватного сільськогосподарського підприємства «Шарівка» про визнання права власності на земельну частку (пай),
21.05.2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в КСП «ім. Комінтерна» за рахунок нерозподілених земельних часток (паїв).
В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач 01.02.1984 року прийнята в члени колгоспу «ім. Комінтерна» на роботу дояркою, в зв`язку з чим була включена за №384 до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності.
25.03.2004 року ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням пр. №10 від 25.03.2004 року, проте з членів КСП остання не виключена. В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Валківською районною державною адміністрацією, по КСП «ім. Комінтерна» не зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_3 . Водночас, згідно листа Валківської районної державної адміністрації від 24.09.2018 року №01-45/2604, підтверджено той факт, що ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), але через відсутність бланків сертифікатів та задля реалізації оформлення права власності на земельну ділянку, рекомендовано звернутися до суду.
Про відсутність сертифіката позивач дізналась в 2018 році, коли звернулась до Міжрайонного управління в Валківському та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру в Харківській області про видачу сертифікату.
Посилаючись на вимоги п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.124 Конституції України ст.16, 391, 392 ЦК України, ст.ст.2,4,19,60,175,274,276 ЦПК України, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95, ст.2 абзацу 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі на (місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток», п. 11 XV розділу Конституції України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 дійсно в період видачі Державного акту на право колективної власності на землю, 07.02.1996 року була членом колгоспу та була внесена до списку доданого до Державного акту Серії НОМЕР_1 на право колективної власності на землю за № 384, тобто має право на земельну частку (пай), але не може оформити своє право через відсутність у неї Сертифікату на право на земельну частку (пай).
На підставі ухвали суду від 27.05.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу.
Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило.
Копію позовної заяви та доданих до неї документів вручено відповідачам рекомендованим повідомленням, але відзив в передбачені законом строки не надійшов.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України.
Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 05.02.1985 року присвоєно прізвище ОСОБА_5 .
Відповідно до архівного витягу №01-34/24 виданої архівним відділом Валківської районної державної адміністрації Харківської області від 09.08.2018 року, на засіданні правління колгоспу ім. Комінтерна від 31.01.1984 р. розглянуто заяву ОСОБА_6 про прийняття її в члени колгоспу. 01.02.1984 року позивач прийнята в члени колгоспу «ім. Комінтерна», що підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_3 .
Як зазначено в трудовій книжці НОМЕР_3 запис №5, 25.03.2004 року ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням, відомості про виключення із членів колгоспу не надано.
Згідно архівної довідки № 01-35/10, виданої архівним відділом Валківської районної державної адміністрації Харківської області від 09.08.2018 року, 10.02.1959 року шляхом об`єднання двох колгоспів був створений укрупнений колгосп ім. Комінтерну. Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу ім. Комінтерну с. Шарівка, Шарівська сільська Рада народних депутатів, Валківський район, Харківська область від 15.03.1993 року колгосп перетворений на Колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім. Комінтерну без зміни предмету діяльності та форми власності. Рішенням загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Комінтерну с. Шарівка від 23.03.2000 року, КСП реорганізоване шляхом перетворення на Приватне сільськогосподарське підприємство (ПСП) ім. Комінтерну.
Відповідно до відповіді від 09.08.2018 року за №01-36/61 Архівного відділу Валківської районної державної адміністрації, в протоколі №3 засідання загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Комінтерну від 23.03.2000 року до списку членів КСП на земельний пай включено за №384 ОСОБА_1 .
Відповідно до повідомлення Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру Харківської області від 26.03.2018 р. № 31-20-0.23,141-391/121-18, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) , що видаються Валківською районною державною адміністрацією по КСП «ім. Комінтерна» на ім`я ОСОБА_1 не зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай).
Згідно відповіді Валківської районної державної адміністрації Харківської області від 24.09.2018 року №01-45/2604 виготовлення бланків сертифікатів не здійснюється, тому видати сертифікат на право на земельну частку (пай) неможливо, роз`яснено право звернення до суду з відповідним позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай).
Отже, на час виготовлення Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «ім. Комінтерна» серії ХР № НОМЕР_5 від 07.02.1996 р. позивач була членом цього КСП, була включена до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, що свідчить про набуття позивачем права на земельну частку (пай).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 ЗК України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.
Згідно положень ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі - КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі.
Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.
П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством.
За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.
З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 як член КСП «ім. Комінтерна» має право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності за рахунок нерозподілених земельних часток (паїв).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , право на земельну частку (пай) із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Комінтерну Шарівської сільської ради Валківського району Харківської області, з не витребуваних/не розподілених земельних часток (паїв), на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 86 від 07.02.1996 р.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова