Дата документу 20.11.2019 Справа № 335/8718/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8718/19 Головуючий у 1 інстанції Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/3221/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі ОЛ РЕЗЕРВ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про стягнення боргу за договором займу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Бі ОЛ РЕЗЕРВ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про стягнення боргу за договором займу.

Крім цього, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 зазначила, що на даний час Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області здійснюються заходи, щодо реалізації спірного нерухомого майна.

Просила застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо примусової реалізації нерухомого майна, шляхом зупинення примусової реалізації майна та шляхом заборони вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності спірного нерухомого майна.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2019 року вжито заходи забезпечення позову.

Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Бі ОЛ РЕЗЕРВ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, про стягнення боргу за договором займу, наступним шляхом.

Заборонено вчиняти дії щодо примусової реалізації нерухомого майна, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а саме: нежитлової будівлі, ремонтний бокс інв. № 0039, нежитлової будівлі, управління контори інв. № 0005, нежитлової будівлі, ремонтні майстерні інв. № 0014, № 0028, нежитлової будівлі, інв. № 0006, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0008, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0041, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0007, нежитлової будівлі склад-майстерні інв. № 0010, нежитлової будівлі, склад одягу інв. № 0022, майстерні інв. № 0012а, нежитлової будівлі склад-майстерні інв. № 0011, майстерні інв. № 0009, нежитлового приміщення № 2 літ. К 2, інв. №№ 0014,0028, нежитлового приміщення № 3 літ. К 2, інв. №№ 0014,0028, нежитлового приміщення № 2 літ. А, А-2 інв. № 0005, приміщення № 1 літ. А, А-2 інв. № 0005;

- нежилого приміщення першого поверху будівлі літ. А-5: коридори №№ 26,31,41, вмивальники: №№ 27,30,40,45, туалети: №№ 28,29,43,44, кладові: №№ 32,42,46, кабінети №№ 37-39,48-50, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 ;

- нерухомого майна нежилого приміщення ІІІ поверху та сходової клітини І, ІІ поверху, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , приміщення АДРЕСА_3 , нежитлового приміщення, АДРЕСА_4 . АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_7 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_9 , прим. АДРЕСА_10 , прим. АДРЕСА_11 , прим. 130, прим. 131, прим. 132, прим. 133, прим. 134, прим. 141, прим. 142, прим. 143, прим. 144, прим. 145, прим. 146, прим. 147 IV поверх, сходової клітини І, сходової клітини ІІ ІV поверх, розташованих за адресою АДРЕСА_2 ;

- нерухомого майна щодо: нежитлового приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_12 , а саме: будівлі побутовки літ. Т, Склад літ. П, виробничої майстерні інв. № 080113а літ. З`-2, літ. З2-2, адміністративної будівлі інв. № 020813, літ. О-2, Фарбо цех інв. № 050513, літ. Ш, Ш1, Ш2, прохідної інв. № 151013, літ. К-2, складу літ. Я, складу літ. Д2, складу літ. П, навісу інв. № 132213, літ. Э, слюсарної майстерні, інв. № 090116, літ. Е1 , літ. Ж1;

- житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_13 ;

- нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_12 , а саме: приміщення № 1 в літ. М-1-2 інв. № 1716, літ. М інв. № 1720, приміщення № 2 в літ.М-1-2 (інв. № 1716), літ. М' (інв. № 1720), приміщення № 3 в літ.М-1-2 (інв. № 1716), літ. М' (інв. № 1720), приміщення №1 в літ.А-3 інв. № 1231.

Зупинено примусову реалізацію нерухомого майна, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а саме: нежитлової будівлі, ремонтний бокс інв. № 0039, нежитлової будівлі, управління контори інв. № 0005, нежитлової будівлі, ремонтні майстерні інв. № 0014, № 0028, нежитлової будівлі, інв. № 0006, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0008, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0041, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0007, нежитлової будівлі склад-майстерні інв. № 0010, нежитлової будівлі, склад одягу інв. № 0022, майстерні інв. № 0012а, нежитлової будівлі склад-майстерні інв. № 0011, майстерні інв. № 0009, нежитлового приміщення № 2 літ. К 2, інв. №№ 0014,0028, нежитлового приміщення № 3 літ. К 2, інв. №№ 0014,0028, нежитлового приміщення № 2 літ. А, А-2 інв. № 0005, приміщення № 1 літ. А, А-2 інв. № 0005;

- нежилого приміщення першого поверху будівлі літ. А-5: коридори №№ 26,31,41, вмивальники: №№ 27,30,40,45, туалети: №№ 28,29,43,44, кладові: №№ 32,42,46, кабінети №№ 37-39,48-50, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 ;

- нерухомого майна нежилого приміщення ІІІ поверху та сходової клітини І, ІІ поверху, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , приміщення АДРЕСА_3 , нежитлового приміщення, АДРЕСА_4 . АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_7 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_9 , прим. АДРЕСА_10 , прим. АДРЕСА_11 , прим. 130, прим. 131, прим. 132, прим. 133, прим. 134, прим. 141, прим. 142, прим. 143, прим. 144, прим. 145, прим. 146, прим. 147 IV поверх, сходової клітини І, сходової клітини ІІ ІV поверх, розташованих за адресою АДРЕСА_2 ;

- нерухомого майна щодо: нежитлового приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_12 , а саме: будівлі побутовки літ. Т, Склад літ. П, виробничої майстерні інв. № 080113а літ. З`-2, літ. З2-2, адміністративної будівлі інв. № 020813, літ. О-2, Фарбо цех інв. № 050513, літ. Ш, Ш1, Ш2, прохідної інв. № 151013, літ. К-2, складу літ. Я, складу літ. Д2, складу літ. П, навісу інв. № 132213, літ. Э, слюсарної майстерні, інв. № 090116, літ. Е1 , літ. Ж1;

- житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_13 ;

- нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_12 , а саме: приміщення № 1 в літ. М-1-2 інв. № 1716, літ. М інв. № 1720, приміщення № 2 в літ.М-1-2 (інв. № 1716), літ. М' (інв. № 1720), приміщення № 3 в літ.М-1-2 (інв. № 1716), літ. М' (інв. № 1720), приміщення №1 в літ.А-3 інв. № 1231.

Застосовано заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а саме: нежитлової будівлі, ремонтний бокс інв. № 0039, нежитлової будівлі, управління контори інв. № 0005, нежитлової будівлі, ремонтні майстерні інв. № 0014, № 0028, нежитлової будівлі, інв. № 0006, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0008, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0041, нежитлової будівлі, майстерні інв. № 0007, нежитлової будівлі склад-майстерні інв. № 0010, нежитлової будівлі, склад одягу інв. № 0022, майстерні інв. № 0012а, нежитлової будівлі склад-майстерні інв. № 0011, майстерні інв. № 0009, нежитлового приміщення № 2 літ. К 2, інв. №№ 0014,0028, нежитлового приміщення № 3 літ. К 2, інв. №№ 0014,0028, нежитлового приміщення № 2 літ. А, А-2 інв. № 0005, приміщення № 1 літ. А, А-2 інв. № 0005;

- нежилого приміщення першого поверху будівлі літ. А-5: коридори №№ 26,31,41, вмивальники: №№ 27,30,40,45, туалети: №№ 28,29,43,44, кладові: №№ 32,42,46, кабінети №№ 37-39,48-50, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 ;

- нерухомого майна нежилого приміщення ІІІ поверху та сходової клітини І, ІІ поверху, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , приміщення АДРЕСА_3 , нежитлового приміщення, АДРЕСА_4 . АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_7 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 . АДРЕСА_9 , прим. АДРЕСА_10 , прим. АДРЕСА_11 , прим. 130, прим. 131, прим. 132, прим. 133, прим. 134, прим. 141, прим. 142, прим. 143, прим. 144, прим. 145, прим. 146, прим. 147 IV поверх, сходової клітини І, сходової клітини ІІ ІV поверх, розташованих за адресою АДРЕСА_2 ;

- нерухомого майна нежитлового приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_12 , а саме: будівлі побутовки літ. Т, Склад літ. П, виробничої майстерні інв. № 080113а літ. З`-2, літ. З2-2, адміністративної будівлі інв. № 020813, літ. О-2, Фарбо цех інв. № 050513, літ. Ш, Ш1, Ш2, прохідної інв. № 151013, літ. К-2, складу літ. Я, складу літ. Д2, складу літ. П, навісу інв. № 132213, літ. Э, слюсарної майстерні, інв. № 090116, літ. Е1 , літ. Ж1;

- житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_13 ;

- нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_12 , а саме: приміщення № 1 в літ. М-1-2 інв. № 1716, літ. М інв. № 1720, приміщення № 2 в літ.М-1-2 (інв. № 1716), літ. М' (інв. № 1720), приміщення № 3 в літ.М-1-2 (інв. № 1716), літ. М' (інв. № 1720), приміщення №1 в літ.А-3 інв. № 1231.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2019 року частково скасовано заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 15 серпня 2019 року у вигляді заборони вчиняти дії щодо примусової реалізації нерухомого майна, заборони вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності нежитлових приміщень ремонтні майстерні, №3 в літ. К-2 інв. №0014, інв. № 0028, загальною площею 519,9 кв.м., розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2019 року у цій справі скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вирішити питання судових витрат.

17 жовтня 2019 року на адресу Запорізького апеляційного суду від відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Зазначають, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження № 42292804, яке об`єднано 27.02.2014, до складу якого входять 17 виконавчих документів щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб та держави на загальну суму 11984038,91 грн. та 114942,53 дол. США. Просить апеляційні скарги задовольнити, скасувати ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2019 року, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову.

19 листопада2019 року на адресу Запорізького апеляційного суду від ТОВ «БІ ОЛ РЕЗЕРВ» надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Зазначено, що права скаржника оскаржуваною ухвалою не порушено, просить закрити провадження у справі.

19 листопада 2019 року до канцелярії суду ОСОБА_6 подала клопотання, в якому зазначено, що вона значний час знаходилася на після лікарняній реабілітації та не мала змогу отримувати кореспонденцію. Просить відкласти судове засідання призначене на 20 листопада 2019 року та надати їй час підготуватися до участі у процесі, як позивача у справі.

ОСОБА_2 19. Листопада 2019 року також подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку тим, що він знаходиться на стаціонарному лікуванні.

Зазначені клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно із ст.2 ЦПК України одним із завдань цивільного процесуального судочинства є своєчасність вирішення справ, оскільки від цього залежить ефективність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа "Скопелліті проти Італії" від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселігіс Проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Отже, наслідки процесуальних зволікань, які можуть виникнути під час розгляду справи, незалежно від обставин їх виправданості, не повинні лягати тягарем на учасників справи або бути такими, що по інакшому вирішують питання, якщо згідно із законом воно мало б бути вирішено відповідним чином та у визначений для цього строк.

Зважаючи на вказане, з урахуванням того, що справа надійшла до апеляційного суду 18 вересня 2019 року, проте розгляд справи 23 жовтня 2019 року було відкладено з підстав не отримання учасниками справи судових повісток, які повернулися на адресу апеляційного суду з відміткою «за закінченням строку зберігання», колегія зазначає, що поведінка заявників свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності сторін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що син ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик в судове засідання на 20 листопада 2019 року на 12 год. 15 хв.

Згідно ч.3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову, у тому числі забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною третьою цієї статті визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що належне відповідачу нерухоме майно, може бути відчуженим, що ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду не погоджується.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про учасників справи, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В порушення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд першої інстанції не перевірив відсутність обтяження спірного майна за іншими зобов`язаннями та можливість накладення арешту на нього у забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ТОВ «БІ ОЛ РЕЗЕРВ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області, про стягнення бору за договором найму.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2019 року встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2016 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06.03.2008 року (а.с. 84).

На підставі виданого судом 07 лютого 2017 року виконавчого листа №332/1206/16-ц державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 55725721, а 19 березня 2018 року винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, у якому ОСОБА_2 є боржником.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 2 ч.3 п.7 ЦПК України).

Згідно ст. 18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» є стороною виконавчого провадження, для якого виконання судового рішення є обов`язковим, проте боржником рішення суду не виконується.

За положеннями п.5 ч.1 ст. 150 ЦПК України допускається забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна за умови подання позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Матеріали справи свідчать, що такі вимоги не заявлялися, а отже, застосування вказаної норми права є неприйнятним.

Обраний судом спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо примусової реалізації нерухомого майна та шляхом заборони вчиняти дії щодо державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майна належного ОСОБА_2 , фактично створює перешкоди щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та впливає на права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк», як стягувача у виконавчому провадженні, що є неприпустимим.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд не в повному обсязі встановив дійсні обставини справи та дійшов незаконного висновку всупереч положенням Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 6 вказаного закону.

Згідно з ч.1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 51 Закону, відповідно до частини 7 якої примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

В даному випадку державним виконавцем застосовано норми статей 52, 54, 57, 62, 65. 66 Закону України "Про виконавче провадження" у системному зв`язку з частиною першою та третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" до правовідносин з виконання судових рішень про стягнення заборгованості за рахунок майна, яке є предметом іпотеки, та права державного виконавця при виконанні судових рішень про стягнення кредитної заборгованості за позовами стягувача, який є одночасно іпотекодержателем, стягнути заборгованість за рахунок майна боржника, яке перебуває в іпотеці у стягувача.

Слід звернути увагу на те, що у випадку, коли у боржника немає майна, на яке може бути звернуто стягнення при виконанні судових рішень про стягнення заборгованості, а наявне у боржника майно є предметом іпотеки, державний виконавець повертає стягувачу виконавчий лист відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ТОВ "БІ ОЛ РЕЗЕРВ", ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В результаті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , реалізація майна за виконавчим листом № 332/1206/16-ц виданого 07.02.2017 р. не впливає на долю погашення заборгованості перед нею ОСОБА_2 , оскільки, майно щодо якого проводиться примусова реалізація перебуває в іпотеці Банку відповідно до договору іпотеки № 233 від 12.03.2008 p., у випадку, коли у боржника немає майна, на яке може бути звернуто стягнення при виконанні судових рішень про стягнення заборгованості, а наявне у боржника майно є предметом іпотеки, державний виконавець повертає стягувачу виконавчий лист.

З огляду на вищевикладене, на даний час відсутні обставини, що є підставою для забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 та зумовлюють зупинення виконавчих дій (ЗВП 42292804), щодо примусової реалізації нерухомого майна ОСОБА_2 , в зв`язку з чим ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2019 року підлягає скасуванню.

При розгляді заяви суд не з`ясував, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не звернув уваги на той факт, що заяву не мотивовано і відсутні причини накладення засобів забезпечення позову, відсутня загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що суд необґрунтовано вжив заходи забезпечення позову у спосіб заявлений позивачем, не з`ясувавши відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам і помилково не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких були порушені в зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову у справі у обраний позивачем спосіб вплине на проведення державним виконавцем виконавчих дій та фактично призведе до зупинення виконавчого провадження, що суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, не обґрунтовуючи та не мотивуючи свій висновок, заборонив вчиняти дії щодо примусової реалізації нерухомого майна та зупинив примусову реалізацію спірного нерухомого майна, не перевіривши співмірність заявлених вимог та виду забезпечення позову, не перевіривши чи не порушуються в даному випадку права банку, і чи можливе вирішення вказаного процесуального питання без залучення до участі у справі банку, за яким на день постановлення ухвали розпочата примусова реалізація майна на стадії виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, посилання скаржника на необхідність стягнення з позивача судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги на увалу місцевого суду є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст.ст. 141, 265 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а питання про розподіл судових витрат вирішується під час ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2019 року у цій справі скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: