Ухвала

15 березня 2019 року

м. Київ

справа № 210/5506/15-ц

провадження № 61-4903ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпродспоживслужби в місті Кривому Розі, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання недійсною інформаційної довідки умов праці від 06 квітня 2015 року № 2/2-11-3/1597,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати недійсною інформаційну довідку про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 06 квітня 2015 року № 2/2-11-3/1597, дані, взяті з іншого підприємства Рудник Суха Балка, шахта «Ювілейна» та шахта «Фрунзе», на яких він ніколи не працював, неправдивими та такими, які не відповідають дійсності, та зобов'язати відповідальну службу скласти нову інформаційну довідку умов праці, а дані взяти з архівних документів рудника ім. Кірова.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що з 1965 року по 1998 рік він працював на гірничих та металургійних підприємствах Кривого Рогу, де отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт. Для належного встановлення зв'язку умов праці із захворюванням він звернувся до КУ «Центр Первинної медико-санітарної допомоги» для складення санітарної характеристики, оскільки стара втратила чинність. Органами Державної санітарної служби складено санітарно-гігієнічну довідку умов праці від 06 квітня 2015 року (далі - Інформаційна довідка), однак він не згоден з інформацією, яка зазначена в ній, а саме: відсутній медичний заклад, що проводив атестацію робочих місць, не вказано період проведення атестації, місяць, число, рік, відсутні прізвища та посади членів комісії, що проводили атестацію, а зазначені тільки підписи, відсутнє прізвище голови комісії, який відповідальний за атестацію; відсутні атестаційні номери професій, робочих місць як вибуховника (взривника) так і машиніста - перекидальника (опрокидки); інформаційна довідка взята з іншого підприємства Рудник Суха Балка, шахта «Ювілейна» та шахта «Фрунзе», на яких він ніколи не працював. Така невідповідність не дає йому можливості встановити наявність професійного захворювання, чим порушуються його законні права та інтереси на компенсацію матеріальної та моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, на які він має право відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

04 березня 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання недійсною інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 06 квітня 2015 року № 2/2-11-3/1597, даних, взятих з іншого підприємства Рудник Суха Балка, шахта «Ювілейна» та шахта «Фрунзе», на яких він ніколи не працював, неправдивими та такими, які не відповідають дійсності, та зобов'язання відповідальної служби скласти нову інформаційну довідку умов праці, а дані взяти з архівних документів рудника ім. Кірова.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом також взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпродспоживслужби в місті Кривому Розі, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання недійсною інформаційної довідки умов праці від 06 квітня 2015 року № 2/2-11-3/1597.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук