Провадження № 2/750/237/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

07.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом установлено, що згідно договору дарування від 04.12.2008 позивач отримав у дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7-8).

Право власності позивача підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21168763 від 05.12.2008.

06.04.2018 рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.12-13).

Згідно довідки про склад сім'ї № 943 від 10.08.2018 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1.(власник), ОСОБА_2, ОСОБА_3.(син дружини), ОСОБА_5 (дочка) (а.с.21).

Згідно договору найму від 14.05.2018 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24-26).

Позивач у позові стверджує, що відповідачі не проживають в цій квартирі з жовтня 2017 року. На момент пред'явлення позову відповідачі лишаються зареєстрованими у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов'язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідачів комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідачі позовну заяву двічі не отримували, а заява про визнання позову надійшла від обох відповідачів в одному конверті з адреси, за якою їх визнають такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою).

Враховуючи, що позивачем не надано доказів припинення проживання ОСОБА_3, а ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з травня 2018 року, визнання позову суперечить закону, а тому відсутні достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім цього позивачем не вказано номер квартири, за якою визнає відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою).

Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача не обґрунтовані, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута