Справа № 487/1510/19
Провадження № 2/487/1250/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року м. Миколаїв Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участю секретаря Ігнатьєва А.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Щербатюка А.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві справу за позовом ОСОБА_2 до Заводського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», третя особа ОСОБА_3 про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Заводського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», третя особа ОСОБА_3 про зняття арешту з всього майна, що йому належить. Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні в Заводському відділі ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 50931195 з примусового виконання виконавчого листа № 2/487/1554/2013, що виданий 09.12.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з нього в солідарному порядку коштів в рахунок кредитної заборгованості. 17 травня 2016 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно, що належить позивачу. 26 липня 2018 року виконавче провадження було закінчене та винесено постанову, в якій про зняття арешту з майна не зазначено. 21 квітня 2016 року з метою виконання рішення суду накладено арешт на земельну ділянку 0,10га, кадастровий номер :12:004:0016, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки у позивача відсутнє майно для виконання рішення суду із виникненням якого було накладено арешт на його майно, арешт з майна не знято, то це порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого він є. За такого просив суд зняти арешт зі всього майна, що належить ОСОБА_2 , накладений постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника від 17.05.2016 року в межах виконавчого провадження номер за ЄДРВП № 50931195 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2/487/1554/2013, що виданий 09.12.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку коштів в рахунок кредитної заборгованості.

14.03.2019 року позивач надав до суду змінену позовну заяву із зазначенням належного кола учасників процесу, визначенням їх цивільно-процесуального статусу, не змінюючи при цьому обсягу, змісту та обґрунтування позовних вимог.

18.03.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі.

05.07.2019 року від ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» до суду надійшов відзив, в якому просили відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову про зняття арешту. Заперечення проти позову обґрунтували тим, що 15.05.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва винесено рішення по справі № 1412/4883/12, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь «Скай Кепітал» заборгованість за кредитним договором № П_056/41_08 від 08.08.2008 року в розмірі 1619429,89 гривень та судові витрати по 1073,00 гривень з кожного. Оскільки станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.07.2018 року боржником рішення суду виконано не було, виконавчий збір та витрати не сплачені, а отже відсутні правові підстави для звільнення майна з-під арешту.

Представник відповідача Заводського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Воробйов В.Л. заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив винести рішення на розсуд суду.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» та третя особа ОСОБА_3 повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, до судового засідання не з`явились, заяви про розгляд без їх участі суду не надали, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, думку представника відповідача Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

В судовому засіданні встановлено, що 15.04.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва було винесено рішення по справі за позовом ТОВ «Скай Кепітал» за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Скай Кепітал» заборгованість за кредитним договором № П_056/41_08 від 08.08.2008 року в розмірі 1619429,89 гривень, з яких 1510608,37 гривень заборгованості за кредитом, 99675,96 гривень заборгованості по сплаті процентів, 9145,56 гривень - пені.

09.12.2013 року на виконання вказаного рішення Заводським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ Тищенко О.В. від 26.04.2016 року було відкрито виконавче провадження № 50931195 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Боржнику надано строк до 03.05.2016 року включно для самостійного виконання рішення.

У зв`язку із тим, що рішення боржником виконано не було, з метою забезпечення реального виконання рішення 17.05.2016 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Тищенко О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить, лише в межах суми боргу.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем за адресою вказаною у виконавчому документі АДРЕСА_2 , майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не виявлено. За даними Держаної податкової служби України рахунків в банківських чи інших фінансових установах, у боржника не виявлено. Згідно відомостей в Автоматизованій інформаційній системі «Автомобіль» та Національній автоматизованій інформаційній системі Департаменту державної автомобільної інспекції за боржником транспортних засобів не зареєстровано. Згідно Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстровано. Згідно Державного акту на право власності за боржником зареєстровано земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, за кадастровим номером: :12:004:0016. Згідно протоколу проведення електронних торгів № 265821 від 26.06.2017 майно боржника, а саме: земельна ділянка, площею 0,10 га, за кадастровим номером: :12:004:0016, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , не реалізована. Стягувач відмовився залишити за собою нереалізоване майно боржника в рахунок погашення заборгованості. Згідно довідки ДФС України та ПФУ Реєстраційний номер виконавчого провадження: 50931195 боржник отримує заробітну плату. 27.11.2017 винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлено на виконання. 06.02.2018 ухвалою Заводського районного суду постанову про звернення стягненя на доходи боржника скасовано. Інше майно на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості відсутнє. Таким чином, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За такого 26.07.2018 року постановою заступника начальника Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Новохатько А.М. про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист по справі № 2/487/1554/2013, виданий 09.12.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Скай Кепітал» заборгованості за кредитним договором № П_056/41_08 від 08.08.2008 року в розмірі 1619429,89 гривень, з яких 1510608,37 гривень заборгованості за кредитом, 99675,96 гривень заборгованості по сплаті процентів, 9145,56 гривень пені повернуто стягувачу.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76) визначено, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У випадку, коли у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, державний або приватний виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». У випадку ж, коли стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення постанова про повернення виконавчого документа стягувачу має бути винесена на підставі п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Досліджуючи надані письмові докази суд встановив, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, винесена 26.07.2018 року заступником начальника Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Новохатько А.М., саме через те, що стягувач відмовився залишити за собою нереалізоване майно боржника в рахунок погашення заборгованості, а інше майно, на яке можливо було б звернути стягнення, відсутнє. Однак, винесена постанова виконавцем на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а не п.3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що є порушенням закону.

Винесення постанови про повернення виконавчого документу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», немає наслідком обов`язку державного або приватного виконавця щодо зняття арешту з майна боржника. В той же час у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Окрім того, відповідно до права, наданого стягувачу ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», він не позбавлений можливості повторного пред`явлення виконавчого документа на виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього закону. Доказів, які б свідчили про те, що на примусовому виконанні не перебуває зазначений виконавчий лист, в результаті повторного його пред`явлення, сторонами також не надано.

Разом з тим, необхідно врахувати, що згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Законодавець у частині першій статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Отже, аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки законодавством не передбачено обов`язку державного або приватного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

Вимог щодо невизнання незаконною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, винесеної 26.07.2018 року , позивачем не заявлялось, а суд позбавлений права розглядати справу поза межами позовних вимог.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено статтями 317, 321 ЦК України, однак доказів цьому позивач не надав, рівно як і не надав доказів належності йому на праві власності земельної ділянки, про зняття арешту з якої він просить, та доказів наявності обтяження цього нерухомого майна в державних реєстрах.

В силу вимог ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Отже, суд вважає необхідним зазначити, що ніщо не перешкоджає боржнику-позивачу добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст.129 Конституції України та ст.18 ЦПК України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону, або ж оскаржити дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.07.2018 року з підстав невідповідності вимогам закону.

Таким чином, суд вважає, що неможливо захистити права однієї сторони, шляхом порушення прав іншої сторони, оскільки в разі зняття арешту з майна позивача, який було накладено в забезпечення виконання зобов`язань позивача перед стягувачем буть порушені права стягувача.

На підставі викладеного, керуючись ст.6,7,10,12,81,258, 259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Заводського відділу ДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», третя особа ОСОБА_3 про зняття арешту - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Ж.П. Павлова