Пров. №2/766/1007/19
14 березня 2019 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., з участю позивача ОСОБА_1, представника органу опіки та піклування Бондаренко О.Р., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивачі 27.12.2018 р. звернулись до суду з позовом в якому просили визнати відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що їм належить спірний житловий будинок, у якому зареєстровані відповідачі, які фактично не проживають у вказаному будинку з 26.05.2015 року, не сплачують комунальні послуги тощо.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2019 року задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання свідків та розгляд справи відкладено.
Протокольною ухвалою суду вирішено допитати свідків, які з'явились.
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти розгляду справи у відсутності відповідачів та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_5 є дружиною сина від першого шлюбу її чоловіка, а інші відповідачі її діти. Вони просили їх зареєструвати у будинку, говорили, що потім дадуть пояснення. Вона піддалася на їх прохання, зареєструвала, але вони у будинку ніколи не жили, продали своє житло та уїхали в невідомому напрямку на інше постійне місце проживання, добровільно не знялися з реєстраційного обліку, що порушує їх з донькою та онукою право власності - вони вимушені сплачувати за них комунальні послуги, не можуть отримати субсидію тощо.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив суду не подавали.
Представник третьої особи в судому засіданні вважала, що відсутні підстави для визнання такою, що втратила право користування неповнолітня дитина, оскільки відсутність реєстрації буде поміхою для отримання нею паспорта тощо. Поклалась на розсуд суду.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що є сусідами позивача, однак відповідачів у будинку ніколи не бачили. Там проживали і проживають постійно тільки позивач та її чоловік.
Суд, заслухав вступне слово позивача ОСОБА_1, встановив наступні фактичні обставини у справі на підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів та показань свідків.
Житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л.І. 13.06.2001 року за реєстровим №1645 (арк. справи 14).
Згідно довідки підтвердження №2748, виданої 21.12.2018 року, головою квартального комітету №18 Виконавчого комітету Комишанської селищної ради Комсомольського району вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 прописані, але не проживають: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 (арк. справи 15).
Відповідно до акту обстеження складеного 22.12.2018 року вбачається, що комісією у складі голови квартального комітету №18 с. Приозерне, депутатів Комишанської селищної ради здійснено обстеження домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, стосовно осіб, які зареєстровані, але не проживають за даною адресою: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, в ході обстеження з'ясувалось, що особи зареєстровані але не проживають за даною адресою з 26 травня 2015 року в чому і складено акт (арк. справи 16).
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є дружиною сина від першого шлюбу її чоловіка, а інші відповідачі їх діти. Вони не є членами сім'ї позивачів, оскільки ніколи разом не проживали, спільного господарства не вели.
Вирішуючи питання стосовно визнання малолітньої дитини, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного
Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає.
Постановою Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 229/3757/15-ц сформовано правовий висновок, відповідно до якого малолітня особа позбавляється права користування житловим приміщенням, якщо вказане приміщення не є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає.
Спірний будинок не є місцем проживання батьків ОСОБА_6, а тому вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Встановивши на підставі повно та всебічно досліджених обставин, які перевірені доказами, що відповідачі хоча і буди зареєстровані у житлі, але не проживають в ньому з травня 2015 року, не є членами сім'ї позивачів, спільним побутом, взаємними правами та обов'язками із ними не пов'язані, суд приходить до висновку обґрунтованість позову, внаслідок чого порушене право власності позивачів на домоволодіння на підставі статті 391 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.
Рішення в повному обсязі складене 15 березня 2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, прож. за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (РНОКППНОМЕР_3, прож.: АДРЕСА_2), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, прож.: АДРЕСА_3) до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області 06.04.1958 р., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_5, свідоцтво про народження НОМЕР_5 м.Херсон міський відділ РАГС04.03.2000р., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) , ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження НОМЕР_6 відділ РАГС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні 16.01.2009р., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт НОМЕР_7 виданий Дніпровським РВ у м.Херсоні 22.05.2015 р., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус