Провадження №6/522/286/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся 15 серпня 2018 року до суду із заявою в якій просить скасувати тимчасову заборону громадянину України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, накладену ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі № 2/522/12939/11.

Мотивує вимоги тим, що згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №184/Н-10623 від 03.08.2018 р. в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України виконується ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 у цивільній справі № 2/1522/12939/11 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року подання старшого державного виконавця першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ було задоволено та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, як боржнику до виконання зобовязань за рішенням суду

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2013 року по справі 2/1522/12939/11, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року за поданням старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за України залишено без змін.

Згідно листа начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ в Одеській області №23155 від 07.08.2018 року всі виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ в Одеській області - завершені.

Згідно листа начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ в Одеській області №28232 від 26.07.2018 року на виконанні у Відділі не перебуває відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_2

Оскільки тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 встановлено ухвалою Приморського районного суду від 18.07.2013 року, а згідно листів Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ в Одеській області та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 ГТУЮ в Одеській області виконавче провадження відносно ОСОБА_2 закрито та повторно виконавчий документ на виконання не предявлено, заявник вважає, що підстави для такого обмеження відносно нього на теперішній час відсутні. При цьому подальша дія такого обмеження позбавляє заявника його конституційного права, яке гарантує свободу пересування, вільний вибір місця проживання та право вільно залишати територію України.

Ухвалою суду від 17 серпня 2018 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, викликані, від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримані.

Суд розглядає заяву за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по справі № 2/1522/12939/11, позов ПАТ ОСОБА_3 «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2 про повернення заборгованості за кредитом задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ ОСОБА_3 «ОСОБА_3 та Кредит»суму заборгованість за кредитним договором № к-2427 від 15.11.2007 року в розмірі 88802,00 гривень, та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 888,02 гривень, а разом 89690,02 гривень.

Рішення набрало законної сили, в зв?язку з чим, 05.09.2012 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання даного рішення видано виконавчий лист.

22 листопада 2012 року старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 35502340 по виконанню вказаного виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» грошових коштів у сумі 89690,02 грн.

В процесі виконання вказаного виконавчого листа, державний виконавець 27.05.2013 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржнику ОСОБА_2, до виконання зобов?язань по рішенню Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по справі № 2/1522/12939/11.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року заяву Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 задоволено та тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до розгляду справи по суті, на підставі положень ст. 377-1 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2013 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2013 року залишено без змін.

При цьому апеляційним судом встановлено не виконання ОСОБА_2 рішення суду та не вчинення боржником жодних дій, направлених на його реальне виконання.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 серпня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 із заявою в якій просить скасувати тимчасову заборону громадянину України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, накладену ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі № 2/522/12939/11, посилаючись на відсутні відкритих виконавчих проваджень по стягненню з нього боргу на користь банку та на те, що дія тимчасового обмеження, порушує його конституційні права.

Наразі, питання тимчасового обмеження громадян у праві виїзду за межі України регламентуються ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Нормами вказаної статті не передбачено вирішення судом питання про скасування тимчасового обмеження, яке встановлено до фізичної особи щодо її обмеження у праві виїзду за межі України у якості заходу забезпечення виконання судового рішення.

Однак, виходячи з того, що нормами Розділу VI ЦПК України, на суд покладено обов?язок вирішувати процесуальні питання, пов?язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, суд, враховуючи те, що питання тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, пов?язане з виконанням судового рішення, вважає, що і питання скасування такого тимчасового обмеження підлягає вирішенню судом, який ухвалював це рішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом які є необхідними для охорони державної безпеки, громадянського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або заперечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

Тобто, обмеження у свободі пересування фізичної особи у вигляді невиконаного рішення суду є тією підставою, яка на законних підставах обмежує особу у праві виїзду за межі країни.

При цьому, відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також, відповідно до пункт 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».

Тобто, пріоритетність обов?язковості виконання судового рішення є як конституційною нормою так і захищена практикою Європейського суду з прав людини, що суд має враховувати, здійснюючи контроль за виконанням судового рішення.

На переконання суду, виконання судового рішення є комплексним поняттям, яке включає в себе як його добровільне виконання зобов?язаною особою так і примусове виконання на підставі відповідних норм Закону.

Процес примусового виконання рішень суду по цивільним справам регламентовано Законом України «Про виконавче провадження».

З наданих суду доказів, вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/12939/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 05.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» боргу у розмірі 89690,02 грн., завершено, а виконавчі документи повернуто стягувачу, згідно ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (був чинний на момент повернення виконавчого документа), містить у собі підстави повернення виконавчого документа, за яким відкрито виконавче провадження, та за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково.

Тобто дана стаття передбачає випадки повернення виконавчого документа, зокрема виконавчого листа тоді, коли рішення суду не виконане.

При цьому, ОСОБА_2 не надає суду докази добровільного виконання ним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по справі № 2/1522/12939/11, за яким позов ПАТ ОСОБА_3 «ОСОБА_3 та Кредит» до ОСОБА_2 про повернення заборгованості за кредитом задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ ОСОБА_3 «ОСОБА_3 та Кредит» суму заборгованість за кредитним договором № к-2427 від 15.11.2007 року в розмірі 88802,00 гривень, та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 888,02 гривень, а разом 89690,02 гривень.

Також, дана інформація не надана суду і з боку банку, який знаходиться в стадії ліквідації, однак має керівника такої ліквідації ОСОБА_4 та місце свого знаходження для звернення громадян за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 48.

Таким чином, зважаючи на те, що боргові зобовязання ОСОБА_2 перед ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по справі № 2/1522/12939/11 не врегульовані у встановлений законодавством спосіб, а докази його виконання боржником відсутні, суд доходить висновку, що заходи забезпечення виконання цього судового рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України є актуальними, а підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про скасування тимчасової заборони громадянину України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, накладеної ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.07.2013 року у цивільній справі № 2/522/12939/11.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста ОСОБА_1 протягом п'ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Л. М. Чернявська

16.01.2019