ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», на посаді прохідник (підземний).

30 серпня 2013 року близько о 18 годині 15 хвилин, з вини Відповідача, знаходячись на дільниці №4 Шахтобудівельного управління в скіпо-клітьовому руд дворі шахти «Гвардійська» гор.1350 м., внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закрита хребтово-спинномозкова травма. Забій коренів спинного мозку ліворуч. Перелом остистих відростків С4, С7, Д1 хребців. Перелом ніжки хребця С2 праворуч. Забій шийного відділу хребта». Травма тяжка.

Висновком МСЕК йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності.

Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 166 920,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" () на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" () на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримані під час нещасного випадку тяжкі травми, наслідком яких стала стійка втрата професійної працездатності в ступені 30% (первинно 40%) у віці 54 років та необхідності постійного лікування і проходження чисельних оглядів МСЕК, тривалості негативних змін в житті позивача. Також, представник позивача вважає, що судом не повністю враховано, що внаслідок отриманих травм позивач відчув сильний біль, від якого втратив свідомість, що у позивача порушено нормальні життєві зв`язки, що останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в нього постійного виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою, постійними болями в травмованих ділянках тіла, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який, в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, скаржник вказує на те, що суд не врахував вини самого позивача у настанні нещасного випадку, невірно розтлумачив норми права, якими регулюються спірні правовідносини, не дослідив належним чином всі важливі обставини справи.

На думку відповідача судом не враховано, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння позивачу моральної шкоди та не підтвердив розмір цієї шкоди, що суперечить ст.23 ЦК України. Скаржник не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, вважає, що він не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, ні обставинам нещасного випадку який стався з вини самого позивача.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», на посаді прохідника прохідника підземного.

Факт нещасного випадку підтверджується актами Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» та Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку, що стався 30 серпня 2013 року близько о 18 годині 15 хвилин на ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання Позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: Позивач, під час буріння шпурів-пробок, замітив на місті буріння 9 шпура відшарування гірничої маси. Приблизно о 18 годині 15 хвилин 30 серпня 2013 року, Позивач, взяви спеціальний ломік для прибирання відшарування кусків гірничої маси довжиною 3,2м, приступив до прибирання відшарування. В цей же час сталось відшарування гірничої маси з крівлі виробки розміром 1,3х0,6х0,1м, при падінні якого кусок породи впав на контактну мережу та змінивши напрямок падіння вдарив Позивача по захисній касці голови та спині, від чого останній отримав вищезазначені тяжкі травми. Відповідно до п.6 акту Форми Н-1: вид події падіння, обрушення, обвалення предметів, матеріалів, породи, ґрунту тощо (03).

Таким чином, нещасний випадок стався внаслідок неналежного виконання Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Висновком МСЕК від 06.06.2018 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% (тридцять відсотків) та ТРЕТЯ ГРУПА ІНВАЛІДНОСТІ, з 01 травня 2018 року БЕЗСТРОКОВО, внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №052071 виданою на ім`я Позивача.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму позивач отримав в період праці на підприємстві відповідача, тому ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" є винним підприємством у отриманні позивачем трудового каліцтва та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і не може погодитись з доводами відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормами статті23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч.1 ст.1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів ( ч.1 ст.1168 ЦК України).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Положеннями статті 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя .

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008 громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У відповідності до ст.4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Доводи відповідача про те, що суд не врахував вини самого позивача у настанні нещасного випадку, невірно розтлумачив норми права, якими регулюються спірні правовідносини, не дослідив належним чином всі важливі обставини справи, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння позивачу моральної шкоди та не підтвердив розмір цієї шкоди, колегія суддів, з наведених вище підстав вважає необґрунтованими.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача після отримання тяжких травм, наявності у ОСОБА_1 30% втрати працездатності, встановлення третьої групи інвалідності - безстроково, у зв`язку з трудовим каліцтвом, глибину фізичних та моральних страждань позивача, незворотності таких наслідків, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням обставин справи, дійшов висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, і вважає, що його визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1 внаслідок отриманого на виробництві каліцтва, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача на момент розгляду справи 30%, встановлення третьої групи інвалідності, безстроково, стан його здоров`я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку він отримав у зв`язку із трудовим каліцтвом, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, тому відхиляє доводи апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого та відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.КривогоРогу від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: