Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 214/5088/14-ц

провадження № 61-18179св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 нарішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Ковтун Н. Г. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що 24 листопада 2005 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала в кредит кошти у розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконує, у зв`язку з чим, уточнивши позовні вимоги в останній їх редакції від 17 червня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по відсотками нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період з 24 травня 2011 року по 24 травня 2014 року у сумі 18 453,80 грн.

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору припиненим, стягнення моральної шкоди.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що між нею та банком укладено договір про надання банківських послуг, а не кредитний договір. Банком їй була заподіяна моральна шкода внаслідок незаконного списання з пенсійної та зарплатної картки коштів, які надходили. Банк пропустив строк позовної давності до заявлених вимог.

ОСОБА_1 просила визнати договір б/н від 24 листопада 2005 року припиненим; застосувати строк позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк», стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000,00 грн в порядку частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення

заборгованості, - відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору припиненим, стягнення моральної шкоди, - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором.

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банку та визнання договору припиненим, стягнення моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для визнання договору припиненим, оскільки ОСОБА_1 надала свою згоду на списання банком коштів з дебетної картки (пункт 5.6 Умов та правил надання банківських послуг). Крім того, згода ОСОБА_1 на списання банком коштів з дебетної картки підтверджується її підписом в анкеті-заяві від 24 листопада 2005 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня

2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено.

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року в частині відмови АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінено в частині мотивів відмови.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, апеляційний суд виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_1

В іншій частині апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг:

04 травня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року в частині відмови АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що у разі неналежного виконання позичальником зобов?язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Оскільки, кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, тобто за період з 24 травня 2011 року по 24 травня 2014 року, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладених у постановах від 19 березня 204 року у справі № 6-14цс14, від 12 листопада 2004 року у справі № 6-1567цс14.

При застосуванні строку позовної давності судом апеляційної інстанції не враховано положення статті 1048 ЦК України щодо порядку нарахування та сплати процентів, не враховано, що договором передбачено самостійні щомісячні платежі.

08 травня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору припиненим, стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами помилково не прийнято до уваги факт застосування банком нечесної підприємницької практики, яка полягає в навмисному введені дебетної кратки (пенсійної) у «мінус», оскільки банком 15 серпня 2008 року з пенсійної картки

ОСОБА_1 було знято суму в розмірі 7 283,23 грн.

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 погодилась на списання банком коштів з дебетної карти, що відповідає пункту 5.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, є неправильним, оскільки вказані Умови та правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписувала.

Доводи інших учасників справи:

04 липня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року у даній справі.

У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційні скарги разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 24 листопада

2005 року ОСОБА_1 заповнила заяву на отримання кредитної картки. Згідно якої, АТ КБ «ПриватБанк» надало кредит у розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3 % за користуванням кредитом на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом так і списанням банком коштів з дебетної карти.

Заява містить застереження, що заявник ознайомилась та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Вона надала згоду, що заповнена заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг.

Строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, зазначений до 11/08, тобто до листопада 2008 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з урахування уточнень, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості по відсотками нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період з 24 травня 2011 року по 24 травня 2014 року у сумі 18 453,80 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що отримані позичальником кредитні кошти банку не повернуті, кредитний догові № б/н від 24 листопада 2005 року не є розірваним чи припиненим, а тому відсутні підстави для припинення нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Дата визначена на картці - 11/08 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов?язань за кредитним договором № б/н від 24 листопада 2015 року та припинення зобов?язання в цілому.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 11/08 (строк дії картки) - тобто до листопада 2008 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до листопада 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс8).

Отже, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно змінити в частині мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Колегія суддів вважає доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_1 не доведено застосування нечесної підприємницької практики АТ КБ «ПриватБанк». Умова списання коштів з дебетової пенсійної картки відкритої на ім`я ОСОБА_1 була узгоджена сторонами при укладанні договору про надання банківських послуг від

24 листопада 2005 року, на дані умови заявник погоджувалась, що засвідчено її особистим підписом.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу

ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня

2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору припиненим, стягнення моральної шкоди - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цих частинах відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня

2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити у мотивувальній частині, виклавши його у редакції цієї постанови.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору припиненим, стягнення моральної шкоди, - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило