Номер провадження: 22-ц/813/1062/19
Номер справи місцевого суду: 2-3803/11
Головуючий у першій інстанції Літвінова І.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення батьківства та просила визнати померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який до смерті мешкав за адресою: АДРЕСА_1 - батьком позивача ОСОБА_2 ; визначити, що рішення суду буде правовою підставою для внесення відповідних змін - про батьківство ОСОБА_6 - до актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача ОСОБА_2 , а саме запису № 280 від 29 січня 1986 року в книзі реєстрації актів про народження Київського районного відділу РАГС Одеського міського управління юстиції, та видачі нового Свідоцтва про народження, мотивуючи це тим, що ОСОБА_6 та її мати ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, проте 11 листопада 1980 року шлюб розірвали. Після розірвання шлюбу підтримували стосунки, внаслідок яких ОСОБА_7 завагітніла і після народження позивача вказала в свідоцтві про народження дитини та інших документах, прізвище дитини - « ОСОБА_8 », по-батькові дитину вказала « ОСОБА_9 », а в графі батько дитини за її вказівкою було зазначено: « ОСОБА_10 ». Позивач зазначає, що хоча ОСОБА_6 і не сприймав її як свою дочку, проте його родичі її любили та знали її, як доньку ОСОБА_6 . Крім неї у ОСОБА_6 є ще одна донька ОСОБА_11 , з якою вони спілкуються, знають одна одну, та яка, визнає позов ОСОБА_2 29 жовтня 2007 року ОСОБА_6 зареєстрував свій шлюб з ОСОБА_3 , яка 09 жовтня 2009 року зареєструвала своє місце проживання в квартирі ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте отримати її не може, оскільки спочатку необхідно встановити родинні стосунки з померлим, у зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2012 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною донькою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 67 років.

Зобов`язано Відділ реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Одеси внести зміни до актового запису про народження № 280, зробленого 29 січня 1986 року на ім`я ОСОБА_2 (рос. - « ОСОБА_2 ») ІНФОРМАЦІЯ_4 вказавши в графі «батько» - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , «місце народження» - Україна, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Залісся.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2012 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2012 року, ОСОБА_1 у липні 2015 року подала апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції в судове засідання призначене на 19.11.2019 року о 15-00 г. не з`явилася, явку в судове засідання представника своїх інтересів не забезпечила.

ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явилася на стадіях перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив зі спільного проживання та ведення матір`ю дитини з ОСОБА_6 спільного господарства до народження дитини. Само по собі посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що за час життя ОСОБА_6 їй не казав, що є батьком ОСОБА_2 , беззаперечно не спростовують факт наявності відносин між матір`ю дитини з ОСОБА_6 і батьківство останнього по відношенню до позивача.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приблизно в 1975 році почали проживати разом в старому житловому фонді АДРЕСА_3 , зареєструвавши шлюб у 1979 році;

-11 листопада 1980 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 розірваний (т.1 а.с.7-8);

- після розірвання шлюбу ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_8 , але при цьому після розлучення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилися проживати разом в тій самій квартирі продовжуючи ведення спільного господарства;

- в 1985 році ОСОБА_7 та ОСОБА_6 будучи офіційно розлученими отримали 2 окремі квартири в будинку АДРЕСА_4 , куди переїхали проживати. При цьому ОСОБА_7 оселилась в квартирі АДРЕСА_5 на шостому поверсі, а ОСОБА_6 - в однокімнатній квартирі АДРЕСА_6 на восьмому поверсі. Квартири одержували одночасно. Після переїзду, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжували підтримувати близькі стосунки, внаслідок чого ОСОБА_7 завагітніла;

- ІНФОРМАЦІЯ_8 в місті Одесі народилась ОСОБА_2 , матір`ю якої в свідоцтві про народженні вказана ОСОБА_7 (т. 1 а. с.9);

- до народження ОСОБА_2 ОСОБА_6 зрадив ОСОБА_7 з ОСОБА_13 , внаслідок чого ОСОБА_7 знаходячись на 5-6 місяці вагітності одержала сильне психологічне хвилювання і в подальшому не змогла пробачити ОСОБА_6 та взагалі перестала спілкуватися з ним. Однак продовжувала при цьому підтримувати стосунки з його родичами, які її завжди сприймали, як члена своєї родини;

- в зв`язку з тим, що батьки ОСОБА_2 на час її народження вже не перебували у шлюбі між собою та знаходилися в конфліктній ситуації, ОСОБА_7 не звернулась до батька дитини ОСОБА_6 з пропозицією надати спільну заяву до органів реєстрації актів цивільного стану та не надавала позов до суду. Отже відомості про батька ОСОБА_2 в книзі записів народжень були внесені на підставі ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України чинного на той час та до 01.01.2004 року, що на цей час відповідає ч. 1 ст. 135 СК України: запис про батька дитини проводився за прізвищем матері - « ОСОБА_8 », ім`я, по-батькові та національність батька дитини записані за її вказівкою - « ОСОБА_14 , росіянин»;

- ОСОБА_7 своє ставлення до ОСОБА_6 сформувала і у його дочки - ОСОБА_15 , яка з батьком майже не спілкувалась, однак приїжджала гостювати до бабки з боку батька та спілкувалась з тітками та дядьками - рідними братами та сестрами батька. У позивача ніколи не викликало сумнівів, що ОСОБА_6 є її батьком, також як і у його родичів, знайомих;

- із свідчень ОСОБА_7 у судовому засіданні вбачається, що вона не припускала, що наслідки жіночої образи, пов`язаної зі зрадою її минулого чоловіка та батька її дитини ОСОБА_6 , в зв`язку з чим вона принципово не зверталась до нього не тільки за допомогою, а і не оформила належним чином документи їх спільної дитини можуть в майбутньому мати такі негативні юридичні наслідки для їх дочки ОСОБА_2 . При тому, що як засвідчили родичі самого покійного ОСОБА_6 він не відмовився би від надання спільної заяви та юридичного оформлення батьківства, так як особисто повідомляв всім, що очікує з ОСОБА_7 спільну дитину та жадав її народження. А конфліктна ситуація сталася через зраду ОСОБА_6 з ОСОБА_13 , коли ОСОБА_7 була на 2 триместрі вагітності, що вона не змогла пробачити відмовившись надалі спілкуватися з батьком своєї дочки ОСОБА_2 ;

- з 13 березня 1985 року до смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживав у власній приватизованій квартирі за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . До цього часу в тому ж будинку в квартирі АДРЕСА_5 продовжує проживати і позивач ОСОБА_2 зі своєю матір`ю ОСОБА_7 . Місце проживання позивача за цією адресою зареєстроване у встановленому законом порядку в 2002 році, що підтверджено паспортом громадянина України: НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_2 Київським РВ УМВС України в Одеській області 15 лютого 2002 року та довідкою адресно-довідкового бюро ГУМВС України в Одеській області від 11.04.2011 року (т.1 а. с. 11-13);

- схожі обставини склались і в родині ОСОБА_13 , з якою під час вагітності ОСОБА_7 , ОСОБА_6 розпочав близькі стосунки, та яка в 1987 році народила дівчинку, зареєстровану як ОСОБА_16 . Відомості про батька дитини в свідоцтво про народження вносились на підставі ч. 2 ст. 55 КпШС України і батьком дитини вказаний ОСОБА_17 . В подальшому батьківство ОСОБА_6 у відношенні ОСОБА_18 встановлене рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2011 року в порядку окремого провадження;

- ОСОБА_16 та ОСОБА_2 спілкувались між собою, завжди вважали себе сестрами по-батькові. ОСОБА_8 знала, що у неї і ОСОБА_19 один батько - ОСОБА_6 , в цьому ж не сумнівалась і ОСОБА_20 . Також за своє життя ОСОБА_6 не спростовував та не оспорював своє батьківство перед дочками і перед третіми особами. ОСОБА_2 та ОСОБА_19 приїжджали до родичів з боку батька та членів їх родин, які теж завжди їх сприймали, як рідних дітей ОСОБА_6 ;

- відповідач ОСОБА_3 1949 року народження, уродженка міста Чигирин Черкаської області (Україна) уклала шлюб з ОСОБА_6 29 жовтня 2007 року в місті Новомиргород Новомиргородського району Кіровоградської області де з 2001 рік по 2009 рік значилось місце проживання (т.1 а.с.47). Зареєструвалась у квартирі, належній ОСОБА_6 на праві приватної власності 09 жовтня 2009 року, тобто за десять місяців до його смерті, де і була зареєстрована на час звернення до суду ОСОБА_2 , що підтверджено довідкою Дільниці № 5 КП «ЖКС «Вузівський`від 26.08.2010 року № 1619 та паспортом громадянки України НОМЕР_2 , виданим на ім`я ОСОБА_3 Новомиргородським РВ УМВС України в Кіровоградській області 26 жовтня 2001 року (т. 1 а. с. 48, 49; 52);

- свідоцтво про смерть на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , видане 11 серпня 2010 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису про смерть № 680;

- ОСОБА_6 при житті заповіт не складав;

- спадкова справа № 1093/2010 до майна померлого ОСОБА_6 почата Третьою одеською державною нотаріальною конторою Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України 28 вересня 2010 року (т.1 а. с. 43-99);

- ОСОБА_3 , як дружина покійного ОСОБА_6 , подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини 28 вересня 2010 року (т.1 а.с.44);

- ОСОБА_21 , як дочка покійного ОСОБА_6 та спадкоємець першої черги, подала в нотаріальну контору заяву про «видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом» 24 січня 2011 року (т.1 а. с. 63);

- ОСОБА_2 , як дочка покійного, звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а. с.55);

- ОСОБА_2 та ОСОБА_21 не змогли одержати свідоцтво про право на спадщину, так як з метою виконати письмову вимогу нотаріуса від 14.12.2010 року вих. № 5838/02-14 та від 25.01.2011 р. вих. № 335/02-14 вимушені були звернутись до суду (т. 1 а. с. 61; 66);

- 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту родинних відносин та в той же день направила нотаріусу вимогу не проводити яких-небудь нотаріальних дій для запобігання порушення права власності. Зазначений лист одержаний нотаріусом 14 лютого 2011 року, вх. № 538/02-14 (а.с.67);

- ОСОБА_2 також звернулась до Київського районного суду м. Одеси з окремою заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження. ОСОБА_3 заявлені ОСОБА_2 вимоги не визнала.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах, такі ж вимоги містяться і в ч. 4 ст. 256 ЦПК України;

- за результатами розгляду цивільної справи № 2-0-17/11 (головуючий - Калашнікова О.І.) заява ОСОБА_2 на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України ухвалою суду від 22.03.2011 року була залишена без розгляду, так як судом була встановлена наявність спору про право. Суд роз`яснив учасникам судового розгляду право звернення в порядку позовного провадження, що ОСОБА_2 і виконала та дотримуючись вимог Цивільного-процесуального кодексу України подала позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_22 в Київський районний суд м. Одеси за належною підсудністю;

- за день до цього 21 березня 2011 року ОСОБА_1 повторно подала заяву в порядку окремого провадження, але вже до Малиновського районного суду м. Одеси. Як зазначено в судовому рішенні (а.с.79-81) зацікавлені особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заявлені ОСОБА_1 вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2011 року встановлений юридичний факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 , є рідною донькою ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- під час розгляду цивільної справи Київським районним судом м. Одеси за позовом ОСОБА_2 до ( ОСОБА_23 та ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_24 ) вимоги позивача визнала в попередньому судовому засіданні, а ОСОБА_3 заперечувала проти їх задоволення в письмовій заяві. На засідання суду не ходили, виклики суду ігнорували. ОСОБА_3 змінила місце проживання, знялась з реєстраційного обліку, нову адресу суду до відома не довела. В зв`язку з недобросовісним користуванням з боку відповідачів процесуальними правами та невиконанням обов`язків, враховуючи необхідність здійснення викликів у судові засідання через оголошення у пресі розгляд справи затягнувся;

- 10 травня 2011 року ОСОБА_22 була присутня у судовому засіданні в Київському районному суді м. Одеси, про рішення Малиновського районного суду м. Одеси, суд не повідомила;

- 18 травня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повторно звернулись до Третьої одеської нотаріальної контори з спільною заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ОСОБА_6 , що складалось з квартири АДРЕСА_2 ;

- ухвалою суду по цивільній справі № 2-3803/11 від 10.05.2011 року Третя одеська нотаріальна контора була сповіщена про те, що в Київському районному суді м. Одеси відкрите провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_25 про визнання батьківства;

- 18 травня 2011 року не дізнавшись про результати розгляду Київським районним судом м. Одеси цивільної справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одержали свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру по Ѕ частці кожний (а.с. 95, 97, том 1) В цей же день спадкова справа була закінчена;

- 07 червня 2011 року ОСОБА_3 в письмовій заяві наданій через канцелярію Київського районного суду м. Одеси для залучення до матеріалів цивільної справи № 2-3803/11 не повідомила суд про одержанні свідоцтва про право на спадщину;

- також ОСОБА_3 не повідомила суд про нову адресу проживання після зняття з реєстрації 29 липня 2011 року з адреси знаходження успадкованої квартири. При знятті з реєстраційного обліку вказала адресу, якої в місті Одесі не існує (а.с. 131, 145, 181);

- не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_2 в письмовій заяві ОСОБА_3 пояснила, що знайома з ОСОБА_6 з 1990 року, проживала спільно з ним з 1999 року, а одружилась в 2007 році. За час їх спільного життя ОСОБА_6 не доводив до відома ОСОБА_3 що у нього є дочка ОСОБА_2 (а.с. 107);

- до письмової заяви ОСОБА_3 додала лист написаний матір`ю позивача ОСОБА_7 матері покійного ОСОБА_6 та його сестрі ОСОБА_26 , яким підтверджуються конфліктні стосунки між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як під час їхнього перебування у шлюбі так і під час проживання однією сім`єю після офіційного розірвання шлюбу (неналежне матеріальне забезпечення родини з боку ОСОБА_6 , його непристойна поведінка та схильність до позашлюбних стосунків, вживання алкогольних напоїв. Після офіційного розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжували проживати однією родиною та вести спільне господарство (т.1 а. с. 112-114).

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-20цс15, виходячи з дати народження ОСОБА_2 - 01.01.1986 року обґрунтовано керувався нормами КпШС України, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами справи щодо встановлення ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 2 ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

В розумінні ч. З ст. 53 КпШС України визначаються чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

При цьому законом не обмежене коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно роз`яснень, наданих судам у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Встановивши на підставі належним чином досліджених доказів, що мати позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 та померлий ОСОБА_6 після розірвання шлюбу продовжили проживати разом в одній квартирі, а після отримання у березні 1985 року окремих квартир в одному будинку, зберегли близьки стосунки внаслілок чого ОСОБА_7 завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дочку ОСОБА_2 , суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог про встановлення батьківства та похідної вимоги про внесення відповідних змін до актового запису про народження ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги по суті прийнятого судом рішення є неспроможними, підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) в даному випадку є не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Судом дані вимоги закону дотримані, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і зведені до переоцінки доказів, яким судом з урахуванням встановлених у справі обставин надано належну і справедливу оцінку.

Крім того, апеляційний суд враховує, що апелянт під час розгляду справи в районному суді визнавала, що батьком ОСОБА_2 є

ОСОБА_6 цьому сама ОСОБА_27 також встановлювала в судовому порядку батьківство ОСОБА_6 , оскільки, як і у ситуації з ОСОБА_2 , батько ОСОБА_22 також був записаний зі слів її матері ОСОБА_13 , яка на час народження ОСОБА_22 у 1987 році не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Встановлюючи в суді факт батьківства ОСОБА_6 , ОСОБА_22 в якості заінтересованої особи притягнула до участі у справі ОСОБА_2 , яка не заперечувала, що ОСОБА_22 є дочкою ОСОБА_6 , і як слідство, рідною сестрою ОСОБА_2 з боку батька.

В подальшому ОСОБА_22 , як дочка померлого спадкодавця, а ОСОБА_3 , як його дружина, отримали свідоцтво про право на спадщину на квартиру, що залишилася в якості спадщини після смерті ОСОБА_6 та продали дану квартиру.

Після подання у березні 2015 року ОСОБА_2 в судовому порядку до ОСОБА_22 та ОСОБА_3 позову про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору відчуження квартири недійсними та відкриття Київським районним судом м. Одеси 02.04.2015 року провадження у справі, ОСОБА_1 у червні 2015 року звернулася до суду першої інстанції із заявою про скасування заочного рішення Київського райсуду м. Одеси від 08.02.2012 року, яке ухвалою суду від 25.06.2015 року залишено без задоволення, після чого у липні 2015 року подала на дане заочне рішення апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину і договору відчуження недійсними до розгляду апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського райсуду м. Одеси від 08.02.2012 року по справі 2-3803/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_1 про встановлення батьківства.

Враховуючи наведені обставини, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття до уваги пояснень представника ОСОБА_22 щодо помилковості визнання в суді першої інстанції, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_2 в тому числі і через необізнаність ОСОБА_1 з юридичними наслідками, оскільки позиція ОСОБА_1 щодо батьківства ОСОБА_6 до ОСОБА_2 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з зайнятою ОСОБА_2 позицією щодо відчуження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спадкового майна після смерті ОСОБА_6 і не пов`язана з помилкою у правовій природі батьківства ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про неналежність відповідачів є неспроможними, оскільки на час подання ОСОБА_2 позову про визнання батьківства, ОСОБА_6 помер, а потенційними спадкоємцями, які виявили правовий інтерес до прийняття спадщини крім самої ОСОБА_2 були ОСОБА_3 та ОСОБА_28 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду в цій частині рішення не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2012 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.11.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова