Справа №464/7319/18
пр № 2/464/480/19
У Х В А Л А

11 січня 2019 року суддя Сихівського районного суду м.Львова Рудаков І.П. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь 124 958,16 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Однак подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з огляду на наступне.

Так, згідно п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява, окрім іншого, повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. При оформленні позовної заяви позивач обмежився лише зазначенням найменування сторін та місцем їхнього проживання/перебування, без вказання усієї додаткової інформації визначеної п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до вимог п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач повинен у своїй позовній заяві вказати відомості про вжитті заходи досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору в установлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України. Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає пільги щодо сплати судового збору, а саме, від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи.

Так, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди вартості пошкодження автомобіля НОМЕР_1, вартості свого лікування та обстеження, а також моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, наявні відомості, що кримінальне провадження у відношенні відповідача ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрите.

Отримання легких тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не є безумовною підставою для звільнення позивача від сплати усіх видів судового збору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (рішення суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992) виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 (п.53), відповідно до якого право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як визначено приписами ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Ставки сплати судового збору встановлено ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позивачем фізичною особою позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з даним позовом складає 704,80 грн., та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з даним позовом складає 8810 грн.

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позивачем фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача з даним позовом складає 704,80 грн.

Порядок та розмір сплати судового збору визначений Законом України «Про судовий збір», відповідно до ч.3 ст.6 якого за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ч.3 ст.23 ЦК України). Однак спосіб відшкодування моральної шкоди грішми не підміняє собою розуміння моральної шкоди як немайнової шкоди.

Отже, позивачем заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, що складає вартість пошкодження автомобіля НОМЕР_1 в розмірі 101 836,55 грн., яка є вимогою майнового характеру, та вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., яка є вимогою немайнового характеру. Обидві дані вимоги підлягають оплаті судовим збором. І лише, щодо вимог в частині відшкодування вартості стаціонарного лікування та обстеження позивача, як шкоди отриманої внаслідок ДТП, дається можливим застосування пільг у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином на підставі п.п. 2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1018.37 грн. за вимогу повязану зі стягненням матеріальної шкоди, та згідно з п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. за вимогу повязану зі стягненням моральної шкоди.

Окрім цього, позивачу, на виконання вимог пунктів 5, 8 ч.3 ст.175 ЦПК України, слід уточнити обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, оскільки згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування немайнової (моральної) шкоди» необхідно зазначити, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в чому конкретно полягає така шкода, якими фактичними доказами підтверджується її наявність (вартість).

Частиною 1 ст.185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 цього кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху та відповідно надати позивачу строк для усунення недоліків такої, шляхом подання позовної заяви та/або уточнення до позову (в т.ч. додатків/доказів в обґрунтування даного позову), у відповідній кількості копій, з дотриманням вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України та сплати судового збору в порядку та розмірах визначених Законом України «Про судовий збір» з долученням оригіналу платіжного документу до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185, 260, 261 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без руху, надавши строк, який не може перевищувати десять днів з дня отримання ухвали суду, для усунення недоліків заяви.

Розяснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя: Рудаков І.П.