Провадження № 2/760/3480/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання та утримання неповнолітньої дитини, додаткових витрат на дитину, -
31.07.2017 позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3 609,41 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, також, просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.
Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_5, а саме грошову кошти в сумі 43 888,96 коп.
Свої вимоги аргументує тим, що ОСОБА_4 є батьком її доньки ОСОБА_5, про що свідчить запис в свідоцтві про народження. У зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона ніколи не перебувала, а на даний вони з відповідачем проживають окремо.
Донька ОСОБА_5 проживає разом з нею, її доглядом та утриманням вона займається самостійно, відповідач жодних коштів на утримання доньки не надає аліментів не сплачує, хоча є фізичною особою підприємцем і має постійний заробіток.
З 23.03.2015 вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, у зв'язку з чим не має можливості працювати та отримувати дохід, а тому вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її утримання до досягнення донькою трирічного віку.
Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача половини суми додаткових витрат на утримання доньки обґрунтовує тим, що в період з 09.01.2015 по 25.07.2017 вона витратила на дитину грошові кошти в сумі 87 777,92 грн., а тому вважає, що з відповідача належить стягнути половину понесених нею додаткових витрат.
В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, також від відповідача не надійшов відзив.
З огляду на належне повідомлення відповідача, суд керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення, проти чого не заперечує позивач згідно поданої заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач має неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.06.2017, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.
Відповідно до даного свідоцтва про народження, батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_3.
Як зазначила позивач, на даний час неповнолітня донька сторін знаходиться на утриманні матері, тобто позивача, відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпечені доньки не приймає, хоча є фізичною особою підприємцем та має постійний дохід.
Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Отже, аналізуючи вищенаведену норму, суд приходить до висновку, що у відповідача по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_5. виникли права та обов'язки батька.
Як визначено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, та враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців.
На час розгляду справи відповідачем не надано достовірних даних про наявність у нього інших аліментних зобов'язань, стягнень по виконавчих документах, чи інших неповнолітніх дітей на утриманні, або існування інших обставин, яки б могли вплинути на вирішення питання щодо визначення розміру аліментів.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявні у матеріалах справи доказів та встановлених відповідно до них обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 3609,41 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вказаний розмір аліментів підлягає стягненню на користь позивача починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення донькою повноліття.
Крім того, відповідно до ч.ч. 2, ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України ,жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки неповнолітня дочка сторін, яка на момент звернення до суду з позовною заявою не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні, позивач, відповідно до довідки про доходи №273 від 08.06.2017 з грудня 2017 по травень 2017 не отримувала заробітну плату, т.я. з 23.03.2015 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а відповідач має змогу сплачувати аліменти, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій часті є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половини додаткових витрат на дитину, суд приходить до наступного.
Згідно із ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
З копій чеків, наданих позивачем на підтвердження понесених додаткових витрат, вбачається, що до таких витрат позивач відносить зокрема витрати на продукти харчування, іграшки, одяг, лікарські засоби та засоби гігієни, витрати, понесені у зв'язку з перебуванням позивача у пологовому будинку .
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки вони не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду, т.я. витрати, які позивач просить стягнути з відповідача, не є витратами, зумовленими особливою обставиною, яка породжує обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину в розумінні ст. 185 СК України.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280, 00 грн. за дві задоволені позовні вимоги немайнового характеру.
Оскільки в позові про стягнення додаткових витрат дитину відмовлено повністю, то понесені позивачем судові витрати, пов'язані з пред'явленням цих позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 110, 112, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, /АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2/ на користь ОСОБА_3 /АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3/ аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 3 609,41 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4, /АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2/ на користь ОСОБА_3 /АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3/ аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісяця починаючи з 31.07.2017 і до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1280 гривень.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 22.01.2019.
Суддя В.В. Лазаренко