Справа № 640/9586/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Савицької М.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики
13.05.2019 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 30.07.2018 року в розмірі 500000 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що між нею та відповідачем 30.07.2018 року було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1000000 грн. За умовами договору (п.2) передбачено, що повернення позики здійснюється за графіком: 1 виплата не пізніше 30.12.2018 року у розмірі 300000 грн., 2 виплата не пізніше 30.04.2019 року у розмірі 200000 грн., 3 виплата не пізніше 30.07.2019 року у розмірі 500000 грн. За п.7 договору позики якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики у строки, передбачені в п.2 договору, він зобов*язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу згідно з графіком виплат, передбаченого п.2 договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Станом на дату звернення до суду існує заборгованість за договором у вигляді 500000 грн., яку і просить стягнути позивач з відповідача.
Згідно ухвали судді від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 року у прийнятті заяви ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог від 16.05.2019 року відмовлено.
Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 року та від 03.12.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про залучення її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, однак вказувала, що відповідачем не оспорюється факт укладення договору позики, отримання грошових коштів за ним, але враховуючи зміну обставин (тяжке матеріальне становище) це унеможливлює станом на теперішній час виплату грошових коштів відповідачкою за позикою. Підтвердила, що на сьогодні ніяких коштів ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_3 не сплачено за договором від 30.07.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За результатами дослідження матеріалів справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 30.07.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на суму 1000000 гривень, з терміном користування грошовими коштами з 30.07.2018 року по 30.07.2019 року. (а.с. 10-11).

Згідно п. 2 договору передбачено, що повернення позики здійснюється з 30.07.2018 року, за графіком: 1 виплата не пізніше 30.12.2018 року у розмірі 300000 грн., 2 виплата не пізніше 30.04.2019 року у розмірі 200000 грн., 3 виплата не пізніше 30.07.2019 року у розмірі 500000 грн. У разі не здійснення передачі коштів у встановлені строки позика вважається неповернутою.

В п.5 договору також зазначено, що в разі, коли позичальник не поверне позику у строки, передбачені п.2 договору, позикодавець вправі стягнути заборгованість у сумі боргу згідно з графіком, передбаченим п.2 цього договору, в безспірному порядку.

За п.7 договору позики якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики у строки, передбачені в п.2 договору, він зобов*язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу згідно з графіком виплат, передбаченого п.2 договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що позивач передав, а відповідач отримав 30.07.2018 року за договором позики суму грошових коштів в розмірі 1000000 грн., яка станом на теперішній час не повернута.

В судовому засіданні був оглянутий оригінал договору позики від 30.07.2019 року, справжність якого сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даних про скасування договору позики або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано.

Також, в судовому засіданні повідомлено, що договір позики від 30.07.2018 року з боку відповідача не виконаний в повному обсязі у строк, за графіком, визначеним сторонами, враховуючі тяжкі сімейні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач, укладаючи договори позики, погодилася з усіма його умовами: сумою грошових коштів, строком повернення, відповідальністю за невиконання умов договору та інше.

Як вбачається, позивач свої зобов`язання за договором виконала, що підтверджено відповідним договором, але у визначений сторонами строк грошові кошти за позовною заявою їй повернуто не було.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами.

За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 252 ЦК України).

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі вищезазначеного, враховуючи фактичне визнання позовних вимог відповідачем в повному обсязі та не оспорювання ним обставин та наявності з позивачем даних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення суму боргу за договором позики від 30.07.2018 року в межах позовних вимог в розмірі 5000000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на наявність якихось обставин (тяжке матеріальне становище), що перешкоджають виконанню умов за договором позики не спростовує висновків суду з даного питання. Доказів на підтвердження укладення розстрочки боргу суду також не надано.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 160, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму заборгованості за договором позики від 30.07.2018 року у розмірі 500000 (п*ятсот тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 5000 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: