ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/5067/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Мухатаєва Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Шестака О.І., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 31.10.2017 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, позовні вимоги були збільшені відповідними заявами позивача від 26.01.2018 та від 19.03.2018.

При цьому він послався на те, що він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 в період з 1997 року до початку 2014 року, цей факт встановлено Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.06.2015 по цивільній справі № 638/229/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна.

Під час спільного проживання у сторін народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В період проживання сторін однією родиною зі їх спільною домовленістю було вирішено, що дитина буде навчатись в ХАРКІВСЬКОМУ ПРИВАТНОМУ НАВЧАЛЬНО- ВИХОВНОМУ КОМПЛЕКСІ «АВТОРСЬКА ШКОЛА БОЙКА» ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ. Весь час навчання дитини в «АВТОРСЬКІЙ ШКОЛІ БОЙКА» всі витрати з цим пов`язані ОСОБА_2 несе одноосібно. Позивач додав до позову відповідну Довідку № 01-17/197 від 19.10.2017, що видана ХАРКІВСЬКИМ ПРИВАТНИМ НАВЧАЛЬНО- ВИХОВНИМ КОМПЛЕКСОМ «АВТОРСЬКА ШКОЛА БОЙКА» ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, згідно якої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була зарахована на навчання до «АВТОРСЬКОЇ ШКОЛИ БОЙКА» з 05.07.2012 на підставі Договору № 68/12 від 07.05.2012, від імені «Замовника» договір укладено ОСОБА_1 , яка є матір`ю дитини - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); строк дії Договору становить з 01.09.2012 по 31.05.2016; Договір продовжено на 2017-2018 навчальний рік, у зв`язку з фактичним виконанням сторонами його умов; в період з 2014 по 2017 рік вартість навчання дитини - ОСОБА_3 становила: за 2014-2015 навчальний рік - 35 380,00 грн; за 2015-2016 навчальний рік - 33 500,00 грн; за 2016-2017 навчальний рік - 40 600,00 грн; за 2017-2018 навчальний рік - 26 200,00 грн (по 31 грудня 2017 р.), всього: 135 680 грн; грошові кошти на оплату вартості навчання в повному обсязі були внесені ОСОБА_2 , позивач вважає дані понесені ним витрати додатковими витратами на дитину.

При цьому позивач також оплатив наступні додаткові витрати на дитину на протязі 2016-2017 навчальних років: святковий стіл до дня народження дитини - 890,00 грн; подарунок до дня народження дитини від школи - 651,00 грн; поїздка дитини до Німеччини (м. Мюнхен) - 29 410,00 грн; оформлення закордонного паспорту дитині - 1000,00 грн; іспит з англійської мови -1 600,00 грн; Додаткові витрати, пов`язані з навчанням дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в 2017-2018 навчальному році станом на дату складання цієї довідки складають: канцтовари - 2 650,00 грн.

Позивач також зазначив, що вказані обставини встановлені в Рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 638/9931/15-ц від 16.06.2017 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, яке було залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2017.

Позивач послався на те, що згідно чинного законодавства України у разі доведеності одним із батьків понесення ним додаткових витрат, інший з батьків зобов`язаний в рівній частці нести такі додаткові витрати. І у випадку ухилення одного з батьків від свого обов`язку, інший з батьків, який зазнав втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Таким чином позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь додаткові витрати на дочку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які пов`язані з її розвитком, та які фактично понесені, на загальну суму 85 440 грн 50 коп., а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 854 грн 40 коп.

Після збільшення позовних вимог 29.01.2018 та 20.03.2018 позивач остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені ним додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які пов`язані з її розвитком, в сумі 127 718 грн 05 коп. та відшкодувати понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 17.01.2018 подала зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину, яку 12.06.2018 було уточнено.

Свої зустрічні позовні вимоги з урахуванням уточнення відповідач обґрунтувала наступним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 1997 року до початку 2014 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, також цим рішенням визнано за ОСОБА_1 право масності на 1/2 частину житлового будинку літ. «Ж-2», пено-бетонний, житловою площею 75,0 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами у вигляді альтанки літ. «З», огорожі №6, 7. 8, 9, 10, замощення - 1 та приватизовану земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок, площею 0,0866 га, які знаходяться у АДРЕСА_1 . 24 листопада 2015 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області зазначене рішення Дзержинського районного суду м. Харкова залишено без змін.

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції 25 листопада 2005 року.

Рішенням Дзержинським районним судом м. Харкова від 16 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , у розмірі 2000,00 грн., починаючи з 12 червня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року зазначене рішення і залишено без змін.

Відповідач також зазначила, що виникла необхідність у обстеженні їх доньки лікарем-стоматологом, на підставі чого, між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Фортуна» у формі малого підприємства було укладено Договір № 3390 про надання платних стоматологічних послуг від 05 жовтня 2017 року. В результаті чого, вона понесла додаткові витрати на дитину на суму вартості обстеження, яка становила 2080,00 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 09.10.2017 та квитанціями з Приватбанку від 05.10.2017. Після проведення дослідження, було отримано консультативний висновок та дитині було встановлено брекет систему та надано рахунок на оплату № 5 від 01 червня 2018 року на її обслуговування на два роки у сумі 12000,10 грн.

Відповідач ОСОБА_1 також зазначила, що донька проходила обстеження в Медичному центрі «Екомед», що підтверджується відповідним висновком № 1 від 24.10.2017, вартістю 250,00 грн та висновком № 2 від 22.11.2017 року, вартістю 200,00 грн та були проведені аналізи вартістю 965,00 грн. Оплата медичних висновків №1, №2 та аналізів підтверджується відповідними рахунками та відмітками про їх оплату.

Відповідач вказала, що донька з приводу розладу зору проходила як стаціонарне лікування, так і на протязі року - діагностику щодо встановлення покращення чи погіршення зору, з рекомендаціями докторів, щодо її лікування. При проходженні обстеження в «Люксоптиці» 11.01.2018, дитині, було зроблено консультативний висновок щодо подальшого її лікування, в якому надані рекомендації на закупівлю окулярів з ортокератологічною лінзою, вартістю 10700,00 грн та проходження курсу апаратного лікування 2-3 рази на рік, вартість одного курсу 1700,00 грн. Для придбання лінз було отримано рахунок-фактуру на суму 10720 грн.

Також, отримано рахунок-фактуру з приватного підприємства «Екомед» від 08.06.2018 про проведення аналізів дитині на суму 680,00 грн, яка була отримана на підставі направлень Харківської міської дитячої поліклініки № 4 від 02 травня 2018 року.

На думку відповідача фактичні витрати на проведення медичних досліджень становили суму у розмірі 3495,00 грн; витрати необхідні для лікування доньки складають 26800,10 грн, що у загальній сумі становить 30295,10 грн. Відповідно 1/2 частка Відповідача ( ОСОБА_2 ) становить 15147,55 (п`ятнадцять тисяч сто сорок сім) грн 55 коп.

На думку ОСОБА_1 , особливою обставиною, що дає підстави вважати вищезазначену суму додатковими витратами на дитину, є її хвороба (розлади зору та проблеми з розвитком щелепи, що приводить до викривлення зубів).

Таким чином, ОСОБА_1 просила суд стягнути з позивача на свою користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15147,55 грн, судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено та задоволено частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що мешкає за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , що мешкає за адресою АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у розмірі 1747 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що мешкає за адресою АДРЕСА_2 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні частини її позовних вимог як необґрунтоване та незаконне, та ухвалити нове про задоволення вимог у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову на суму 13400,05 грн є незаконним, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права та висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Послалась на те, що нею було надано суду на підтвердження доводів позовних вимог висновки, результати обстежень, рекомендації щодо лікування дитини рахунки-фактури на придбання лікувальних лінз, які вкрай необхідні дитині для зупинення подальшого погіршення зору, крім того їх необхідність зумовлена ще тим, що дитина займається плаванням і без вказаних лінз взагалі не може в подальшому відвідувати басейн, та рахунком на обслуговування брекетів на суму 12000,10 грн, частково вже оплачених апелянтом, та чеки вже фактично сплачених сум на лікування та обстеження стану здоров`я дитини, які обумовлюють необхідність сплати додаткових витрат.

Зазначила, що вказані витрати пов`язані з лікуванням дитини, позивачем було надані всі необхідні докази про необхідність проходження лікування та фактичне часткове вже проходження курсу лікування та відповідні оплати з їх здійсненням, судом незаконно та безпідставно було відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Вказала, що до апеляційної скарги додаються додатково копія довідки №б/н від 28.07.2019 року, видану ТОВ фірма «Фортуна», копії фіскальних чеків про оплату послуг ТОВ фірма «Фортуна» від 07.03.2019, 18.04.2019, 29.07.2019 які вже були долучені до матеріалів справи на стадії розгляду в першій інстанції, однак судом не були взяті до уваги, а також копії чеків ТОФ фірма Фортуна від 09.09.2019 року який було оплачено після винесення рішення судом першої інстанції і додані до апеляційної скарги як підтвердження періодичності вказаних платежів. Також, до апеляційної скарги додаються копії рахунків-візитів МЦ «Екомед» від 19.06.2018 та 21.06.2018, які також надавались суду першої інстанції, однак враховані при ухвалені рішення не були.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначив, що ним було сплачено витрати, пов`язані з лікуванням та утриманням дитини на суму значно більшу, ніж передбачає понести позивач.

Вказав, що суд обґрунтовано та відповідно до наявних у справі доказів ухвалив законне рішення, яке доводами скарги не спростовується.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, оскільки рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог, то в іншій частині воно не переглядається судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якоюсуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 1997 року до початку 2014 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року зазначене рішення Дзержинського районного суду м. Харкова залишено без змін.

Під час спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу у них народилась спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції 25 листопада 2005 року та не заперечувалось сторонами.

Рішенням Дзержинським районним судом м. Харкова від 16 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , у розмірі 2000,00 грн, починаючи з 12 червня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року зазначене рішення і залишено без змін.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.07.2019 № 554 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що витрати позивача, які вона вважає додатковими витратами на дитину, що підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , за стоматологічні послуги, а саме проведення досліджень на загальну суму 2080,00 грн, яка складається з 1500,00 грн діагностика та 100,00 грн проведення ортопантомограми та КПКТ костей черепу на суму 480,00 грн, а також витрати на обстеження доньки, щодо підтвердження чи спростування діагнозу «Алергічний риніт», що підтверджується висновком № 1 від 24.10.2017, вартістю 250,00 грн та висновком № 2 від 22.11.2017, вартістю 200,00 грн та потребувало проведення аналізів, вартість яких становила 965,00 грн, є такими, що відносяться до додаткових витрат на дитину в розумінні приписів ст. 185 СК України (особливою обставиною, що дає підстави віднести вищезазначену суму до додаткових витрат на дитину, є хвороба дитини), а їх понесення та необхідність підтверджується відповідними платіжними документами, які суд вважав належними доказами.

Разом витрати на вищезазначені дослідження склали 3495,00 грн, половина від яких складає суму 1747,50 грн, що і підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Суд зазначив, що дана сума видатків (позовна вимога) відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 повністю визнається.

Всі інші витрати, які позивач за зустрічним позовом вважає додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, на думку суду, не підтверджені належними доказами або спростовані під час судового розгляду справи і тому не підлягають стягненню.

Суд зазначив, що долучені у якості доказів від позивача за зустрічним позовом документи про сплату за заняття дитини в музичній школі, танцювальної студії, відвідування басейну, поїздок на відпочинок, не розглядаються судом в рамках цього провадження, оскільки позовних вимог, щодо цих витрат про визнання їх додатковими витратами на дитину і відповідно стягнення їх з відповідача за зустрічним позовом заявлено не було.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, в межах доведеної суми вірним є висновок районного суду про доцільність стягнення додаткових витрат на дитину з ОСОБА_2 .

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 263 ЦПК України відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України правильно врахував при ухваленні рішення правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі N 6- 1489цс17, за якими, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів тощо. При цьому стягнення грошових коштів може відбуватися разово, з певною періодичністю або постійно (до досягнення дитиною повноліття). Спосіб участі батька в додаткових витратах визначається, наприклад, таким чином. Якщо мова йде про відвідування дитячого садку, фінансування здійснюється періодично. Коли дитина захворіла, оплата її лікування зазвичай відбувається на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду, що не всі заявлені ОСОБА_1 витрати є додатковими витратами на дитину у розумінні закону.

Дійсно, організація творчого розвитку дитини не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, про стягнення яких заявила вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Суд враховує той факт, що батько дитини не ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини та піклування про її стан здоров`я, несе відповідні витрати, зокрема і у вирішенні проблем зі здоров`ям доньки, про які зазначає ОСОБА_1 у позові, що не заперечується нею.

Колегія суддів за недоведеністю відхиляє доводи скарги про те, що придбання саме таких лікувальних лінз є необхідним для дитині для зупинення подальшого погіршення зору, надані з цього приводу докази є неналежними, оскільки не ґрунтуються на відповідному медичному обстеженні. Доводи скарги про те, що суд не взяв до уваги інші докази, які вона повторно надала до апеляційної інстанції також є необґрунтованими.

Суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 264 ЦПК України всебічно, повно, об`єктивно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, надав мотивовану оцінку кожного юридично важливого аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, правильно встановив зміст спірних правовідносин та застосував норми права.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.