441/1492/18 2/441/124/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 р. Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.

за участю секретаря - Цап І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області, третя особа - Речичанська сільська рада Городоцького району Львівської області про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, посилаючись на те, що є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_2, спадщину фактично прийняла, однак коли звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з тих підстав, що державний акт виданий після смерті спадкодавця. Просила визнати з нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6664 га, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради і належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту серії НОМЕР_1, виданого 12.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №68 від 12.02.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №88, в порядку спадкування першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_2, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою судді від 10.09.2018 провадження у справі відкрито.

В суді представник позивачки ОСОБА_3 уточнила заявлені вимоги і зокрема просила «визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого на ім»я ОСОБА_2, 12.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №68 від 12.02.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №88, скасувавши державну реєстрацію земельних ділянок на ім»я ОСОБА_2, відповідно: площею 0,1254 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 1,5410 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3». При цьому дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, посилаючись також про те, що за її довірителькою рішенням Городоцького районного суду Львівської обл. вже визнано право на земельну частку (пай), однак реєстрація права власності на вказану земельну ділянку після смерті спадкодавця, унеможливлює оформлення за позивачкою права власності на вказану ділянку. З наведених підстав просила позов задовольнити.

Представник відповідача - Городоцької РДА в судове засіданні не з»явився, з поданої до суду заяви від 20.12.2018 (а.с.44) убачається, що заперечень стосовно позову не висловив.

Представник третьої особи - Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. в судове засідання не з'явився, 23.10.2018 сільський голова подав листа (а.с.31), в якому просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечив позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть НОМЕР_4, виданого 25.01.1996 (а.с.6) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.5) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Відповідно до копії довідки Речичанської сільської ради від 07.09.2017 (а.с.7) убачається, що позивачка на час смерті ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована з нею, а отже вважається такою, що спадщину прийняла.

Із листа державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори №90/02-14 від 08.01.2018 року (а.с.8) убачається, що позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючий документ на спадкове майно - Державний акт про право власності виданий після смерті спадкодавця.

Вказані обставини доведені рішенням Городоцького районного суду Львівської обл. від 14.06.2018 (а.с.10-11) за яким за позивачкою було визнано право на земельну частку (пай) площею 1,58 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та повторному доказуванню не підлягають.

Як вбачається із копії Державного акту серії НОМЕР_1 виданого на ім»я ОСОБА_2 12.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №68 від 12.02.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №88 (а.с.9) їй передавались у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,6664 га, яка складалась з двох окремих ділянок, відповідно площами 1,5410 га та 0,1254 га. Датою видачі вищезазначеного акту є 12.02.2002, тобто більше як через шість років після смерті спадкодавця.

Як видно із витягів із ДЗК (а.с.13-18) виготовлених за заявою спадкоємця ОСОБА_1, вищезазначеним земельним ділянкам було присвоєно кадастрові номери, а також здійснено їхню реєстрацію права власності.

Рішенням державного реєстратора ЦНАПу при Городоцькій РДА у Львівській обл. від 13.08.2018 року (а.с.20) позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки згідно даних державного реєстру вказані земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_2

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За вимогами ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо.

Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За наведеного, суд вважає за необхідне визнати недійсним Державний акт НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №68 від 12.02.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №88 як такий, що виданий після смерті спадкодавця та скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Суд залишає судовий збір за позивачем, оскільки про таке просила представник позивача в попередньому судовому засіданні.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12,13, 81, 259, 263, 265, 264, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на ім»я ОСОБА_2, 12.02.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №68 від 12.02.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88 та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок на ім»я ОСОБА_2, відповідно: площею 0,1254 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 1,5410 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено «18» березня 2019.

СуддяН. І. Яворська