КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/6462/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/ 2060/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року у складі судді Колдіної О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Голосіївський РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві; Відділ), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями.

Зазначав, що 11 липня 2007 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Півторацьким С.О. під час виконання рішення суду про виселення з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було накладено арешт на майно, що знаходилось в квартирі, при цьому воно було описане та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3

Посилаючись на те, що на момент звернення до суду місцезнаходження арештованого та вилученого під час виконання рішення суду майна не відомо, а будь-які спроби дізнатися, де знаходиться зазначене майно, не дали результату, на звернення про надання інформації щодо місцезнаходження майна, державні виконавці відмовляються її надати, оскільки виконавче провадження було знищено, позивач просив стягнути за рахунок державного бюджету шкоду завдану діями ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві під час виконання рішення суду, що становить 572892 грн. і відповідає вартості вилученого майна.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що суд під час розгляду справи суд не дав оцінки тій обставині, що він звертався до ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві практично з часу опису та передачі майна на відповідальне зберігання третій особі, а не з грудня 2017 року, як зазначено в рішенні.

Посилаючись на вказане та те, що відповідач приховує той факт, що з часу опису та передачі майна на відповідальне зберігання, позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути майно, однак, ці звернення були грубо проігноровані, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 11 липня 2008 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві) Півторацьким С.О. складено акт опису й арешту майна під час виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 з усіма проживаючими членами сім'ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла (а.с.5).

Відповідно до акту опису й арешту зазначене майно передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3, який попереджений про кримінальну відповідальність або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. (а.с.7-8).

Як свідчить зміст акту опису й арешту майна, ОСОБА_1 був присутнім під час виконання судового рішення й засвідчив факт опису майна і його передачі ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з відсутності правових підстав до його задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути майно, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного суду про відсутність правових підстав до покладення на державу відшкодування вартості переданого на зберігання відповідальній особі майна позивача внаслідок його виселення.

Відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 55 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання) (ч. 1). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування (ч.2). У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем (ч.3). Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.4).

Матеріалами справи доведено та не спростовується учасниками справи, що після передачі описаного і арештованого майна згідно акту відповідальній особі - ОСОБА_3, його попереджено про кримінальну та матеріальну відповідальність.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 був присутнім під час опису майна, що знаходилося у квартирі, з якої виселявся у примусовому порядку, був присутнім і під час передачі наявного у квартирі майна на зберігання ОСОБА_3

Як свідчить зміст акту, ОСОБА_1 проти передачі належного йому майна на зберігання іншій особі - ОСОБА_3, не заперечував. Доказів неможливості отримання майна після виконання судового рішення й звільнення квартири, не надав.

Колегія суддів враховує й пояснення позивача в суді апеляційної інстанції про його небажання звернення з відповідними вимогами до ОСОБА_3, пояснюючи тим, що останній отримав на зберігання майно внаслідок його виселення у примусовому порядку представником влади - державним виконавцем.

Чому дії державного виконавця вважає неправомірними, незаконними, позивач не пояснив.

Між тим, ч. 1 ст. 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В матеріалах справи не міститься визнання неправомірними дій державного виконавця Півторацького С.О. чи органу виконавчої служби під час виконання судового рішення, як й того, що майно позивача було втрачено саме внаслідок неправомірних дій державного виконавця.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

Переглядаючи праву в апеляційному порядку, колегія суддів враховує також й передбачені положеннями ЦПК України повноваження суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: