РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря судового засідання Бевз О.А.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

Встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та володіння житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житловим будинком. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2013 року. Про реєстрацію місця проживання в будинку відповідача їй стало відомо тільки у 2016 році, коли їй було відмовлено у призначенні субсидії. В процесі перевірки її звернення про незаконну реєстрацію особи, було з'ясовано, що ОСОБА_2 це член сім'ї колишнього власника будинку. Вказану особу вона ніколи не бачила і де вона фактично проживає їй не відомо. Наявність реєстрації особи, яка не є членом її сім'ї, порушує її права, як власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливлює оформлення субсидії. Просила задовольнити її позовні вимоги.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених в позовній заяві. Просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. Про розгляд справи повідомлялася шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.35). Причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Коноваловою О.В., зареєстрований в реєстрі № 2216 (а.с.4). Право власності позивача на вказаний об'єкт нерухомості зареєстровано в ДП «Бюро технічної інвентаризації» 16.11.2001 року.

Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Андрівської сільської ради Бердянського району №1363 від 03.02.2019р. в будинку АДРЕСА_1 фактично з проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.5).

За даними Андрівської сільської ради від 04.01.2019р. ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 15.06.1987р. (а.с.17).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що проживає у цьому будинку з чоловіком і двома дітьми з 2005 року. Будинок належить матері чоловіка ОСОБА_1 Відповідача ОСОБА_2 ніколи не бачили, де ця особа проживає нікому не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є дочкою ОСОБА_1 Їй відомо, що у 2001 році мати купила будинок АДРЕСА_1. На час купівлі-продажу в будинку ніхто не проживав. Згодом вони дізналися, що в ньому зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 Хто ця особа їй не відомо, ніколи її навіть не бачила.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача ОСОБА_1 Спільно з власником будинку відповідач не проживала, спільним побутом з нею не була пов'язана.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Права членів сім'ї власника є похідними від прав власника житла.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року

Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Керуючись ст.ст.319, 391 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 223, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 14.03.2019 року.

Суддя І. П. Прінь