ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/1149/18
Провадження № 22-ц/4820/542/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта Бондара В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року (суддя Кулєбякін В.О.) у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

в с т а н о в и в :
У вересні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 24 березня 2016 року о 14 год. 40 хв. в м. Сватове по вул. Челюскінців ОСОБА_1 керував транспортним засобом УАЗ 3962 д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з місця стоянки не вступив дорогу т/з ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по вул. Челюскінців та допустив зіткнення, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушено вимоги п. 10.2 ПДР України та вчинено правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

19 травня 2016 року Сватівським районним судом Луганської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно звіту висновку експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці вартості транспортного засобу, відновлювального ремонту транспортного засобу від 5 травня 2016 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин в результаті його пошкодження при ДТП становить 16 962 грн. 70 коп.

Зазначена шкода винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.

На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 17.08.2016 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 16 962 грн. 70 коп.

МТСБУ неодноразово зверталось до ОСОБА_1 з листами про компенсацію витрат в добровільному порядку, на що відповіді не отримувало.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 16 055 грн. 47 коп. регламентної виплати МТСБУ; 1762 грн. витрат по сплаті судового збору; 3490 грн. 60 коп. витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, МТСБУ в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат.

Вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки судом не було з`ясовано обставини, що стосуються неналежності ОСОБА_1 як відповідача; обставини, що вказують на належність автомобіля УАЗ-3962, д.н.з. НОМЕР_1 військовій частині п/п НОМЕР_3 не доведено, і такі обставини, що мають значення для справи, суд без достатніх доказів визнав встановленими; висновки суду про неналежність відповідача ОСОБА_1 , викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи; норми процесуального права щодо відшкодування заподіяної шкоди в порядку регресу не дотримано, а норми матеріального права застосовано не правильно, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилається на те, що жодних підтверджень перебування відповідача під час ДТП у відрядженні, здійснення керування транспортним засобом санітарним автомобілем УАЗ 3962, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є військова частина п/п НОМЕР_3 в оскаржуваному рішенні не наведено.

За доводами апеляційної скарги за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові).

Крім того, за доводами апеляційної скарги суд першої інстанції повинен був встановити не тільки наявність трудових чи службових обов`язків, а й факт перебування у таких відносинах під час ДТП, тобто на якій підставі особа керувала транспортним засобом. Однак, в оскаржуваному рішенні факт перебування в таких відносинах під час ДТП судом не перевірявся, встановленим та доведеним не був.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду. За таких обставин, суд при розгляді даної справи мав би перевірити наявність чи відсутність підстав залучення до участі у справі співвідповідача або заміни первісного відповідача належним відповідачем. Однак, такі дії суд не вчинив, ухвалюючи рішення позбавив можливості участі власника транспортного засобу в судовому розгляді справи, чим грубо порушив право останнього на захист своїх інтересів в суді.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає рішення законним, обґрунтованим, прийнятим без порушень норм матеріального та процесуального права. Посилаючись на ст. 1172 ЦК України зазначає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідач зазначає, що він під час ДТП проходив службу в період з 31 липня 2014 року по 7 травня 2018 року у 7 окремій автомобільній санітарній роті (військова частина п/п НОМЕР_3 ), про що свідчить довідка від 7 травня 2018 року №1011, і будучи у відрядженні, здійснював керування транспортним засобом санітарним автомобілем УАЗ 3962, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є військова частина.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку ) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками с втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ІІК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст. 1187 ЦК України, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 N 6 (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 Постанови).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває із цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча й виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 під час розгляду справи №6-229цс14.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 24 березня 2016 року о 14 год. 40 хв. в м. Сватове по вул. Челюскінців ОСОБА_1 керував транспортним засобом УАЗ 3962 д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з місця стоянки не вступив дорогу т/з ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_2 , що рухався по вул. Челюскінців та допустив зіткнення, внаслідок чого т/з отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.2 ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, що вбачається з постанови Сватівського районного суду Луганської області від 19 травня 2016 року (а. с. 17). Тією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу № АІ/4974730 від 1 квітня 2015 року (а. с. 15).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля УАЗ 3962 д.н.з. НОМЕР_1 застрахована не була.

Згідно звіту висновку експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці вартості транспортного засобу, відновлювального ремонту транспортного засобу від 5 травня 2016 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин в результаті його пошкодження при ДТП становить 16 962 грн. 70 коп. (7-12).

Згідно картки рахунку НОМЕР_4 за 01.01.2016 - 08.05.2018 МТСБУ перерахувало (потерпілому) ОСОБА_2 16 055 грн. 47 коп. (а. с. 23).

МТСБУ неодноразово зверталось до ОСОБА_1 з листами про компенсацію витрат в добровільному порядку (а. с. 19, 20).

Згідно довідки 7 окремої автомобільної санітарної роти від 7 травня 2018 року №1011 ОСОБА_1 в період з 31 липня 2014 року по 7 травня 2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (а. с. 59).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд з посиланням на ч. 1 ст. 1172 ЦК України виходив з того, що він поданий до ОСОБА_1 як до неналежного відповідача, зазначивши, що ОСОБА_1 під час ДТП проходив службу в період з 31 липня 2014 по 7 травня 2018 року у 7 окремій автомобільні санітарні роті (Військова частина п/п НОМЕР_3 ) і будучи у відрядженні, здійснював керування транспортним засобом - санітарним автомобілем УАЗ 3962 д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є військова частина п/п НОМЕР_3 .

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта, що жодних підтверджень перебування відповідача під час ДТП у відрядженні, здійснення керування транспортним засобом санітарним автомобілем УАЗ 3962, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є військова частина п/п НОМЕР_3 в оскаржуваному рішенні не наведено, є необґрунтованим та спростовується довідкою від 07.05.2018 року №1011.

Посилання апелянта на те, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові), є необґрунтованим та суперечить вимогам п. п. 38.2.1, 38.2 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Твердження апелянта, що суд першої інстанції повинен був встановити не тільки наявність трудових чи службових обов`язків, а й факт перебування у таких відносинах під час ДТП, тобто на якій підставі особа керувала транспортним засобом, і що в оскаржуваному рішенні факт перебування в таких відносинах під час ДТП судом не перевірявся, встановленим та доведеним не був, є безпідставним. Докази, відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст.81 ЦПК України, подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд першої інстанції належно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку та зробив вірні висновки. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву від 28 листопада 2018 року (а. с. 47 50), в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем, який належить військовій частині п/п НОМЕР_3 . Крім того, позивач, якому було відомо, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , з номерами, що свідчать про приналежність до військових формувань, клопотань до суду про встановлення власника автомобіля, залучення власника до справи на заявив.

Безпідставними є доводи апеляції, що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, тому суд при розгляді даної справи мав би перевірити наявність чи відсутність підстав залучення до участі у справі співвідповідача або заміни первісного відповідача належним відповідачем, однак, такі дії суд не вчинив, ухвалюючи рішення позбавив можливості участі власника транспортного засобу в судовому розгляді справи, чим грубо порушив право останнього на захист своїх інтересів в суді. Матеріали адміністративної справи повинні містити документи про власника автомобіля. Обов`язок зібрання доказів покладено на позивачу.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк