П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Київ

Справа №753/11855/18

Резолютивна частина постанови оголошена 04 грудня 2019 року

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухваленого суддею Чирка С.С. 06 червня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 18 липня 2019 року в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення аліментів, -

Справа №753/11855/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/11516/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Чирка С.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення аліментів

Вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2013 року зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати аліменти ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач за період з 16.01.2013 року по 09.07.2014 року не сплачував аліменти в наслідок чого утворилася заборгованість за цей період в розмірі 160 629,51 грн. У зв`язку з чим, просила суд на підставі ст.196 СК України стягнути з відповідача на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за вищезазначений період в розмірі 160 629,51 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 160 629,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704,8 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимого відмовити.

Зокрема вказує про те, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки-розрахунку державного виконавця від 07 травня 2015 року про загальну суму заборгованості за період з 16 січня 2013 року по 09 липня 2014 року та копій квитанції від 21 червня 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 сплатив 149 000 грн. на погашення заборгованості по сплаті аліментів та 18200 грн., згідно квитанції від 13 липня 2018 року, а також довідки розрахунку від 12 липня 2018 року державного виконавця, згідно якої загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 31 травня 2018 року становить 166091,96 грн.. Однак оцінка наданих доказів судом проведена не вірно.

Позивач стверджує про наявність заборгованості по аліментам за період з січня 2013 року по липень 2014 року, що підтверджує довідкою-розрахунком державного виконавця від 07 серпня 2015 року, а суд приймає цей доказ за основу винесення рішення та застосування розрахунку пені по аліментах за період з січня 2013 року по липень 2014 року на час подачі позовної заяви, тобто на 12 липня 2019 року, тоді як довідка-розрахунок дає можливість говорити про наявність заборгованості по аліментах саме на серпень 2015 року, а ніяк не на 12 липня 2018 року.

Крім того, судом не надано належної оцінки наданим постановам заступника начальника ВДВС Бориспільського МРУЮ від 11 квітня 2016 року № 11338, № 11334, за якими по виконавчому провадженню встановлено виплати аліментів з заробітної плати 17% та з пенсії 12, 5 % відповідно з причин наявності чотирьох виконавчих листів.

Відповідач ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України, надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вказуючи що апеляційна скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою, формально надуманою , не відповідає фактичним обставинам справи а суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як зазначає позивач у поданій нею позовній заяві, відповідач не виконує у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість по їх сплаті. У зв`язку з тим, що відповідач прострочує сплату аліментів на утримання сина, позивач на підставі ст.196 СК України, змушена була звернутись до суду із позовом про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

У відповідності до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2013 року зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати аліменти ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач за період з 16.01.2013 року по 09.07.2014 року не сплачував аліменти в наслідок чого утворилася заборгованість за цей період в розмірі 160 629,51 грн.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 25.04.2018 року у справі 572/176215-ц зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Встановлено, що заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.68)

Відповідно до довідки-розрахунку №34844 від 07.05.2015 року державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 16.01.2013 року по 09.07.2014 року становить 160 629,51 грн. (а.с.69).

З копій квитанції від 21.06.2018 року вбачається ,що ОСОБА_4 сплатив 149 000 грн. на погашення заборгованості по сплаті аліментів (а.с.127) та 18 200 грн. згідно квитанції від 13.07.2018 року (а.с.127)

Відповідно до довідки - розрахунку №27076 від 12.07.2018 року державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 31.05.2018 року становила 166091,96 грн.(а.с.152,153).

Постановою державного виконавця Бориспільського ВДВС ГТУЮ у Київській області про зняття арешту від 24.09.2018 року встановлено, що згідно платіжного доручення відділу №974 від 18.07.2018 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі (а.с.148).

Разом з цим, судом встановлено, що у відповідача перед позивачем існувала непогашена заборгованість по аліментам в період з 16 січня 2013 року по 09 липня 2014 року, за який і просила позивач суд стягнути пеню з відповідача.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд ухвалюючи рішення прийняв за основу довідку-розрахунок від 12 липня 2018 року державного виконавця, згідно якої загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 31 травня 2018 року становить 166091,96 грн. та застосування розрахунку пені по аліментах за період з січня 2013 року по липень 2014 року на час подачі позовної заяви, тобто на 12 липня 2019 року, тоді як довідка-розрахунок дає можливість говорити про наявність заборгованості по аліментах саме на серпень 2015 року, а ніяк не на 12 липня 2018 року, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

При визначенні розміру пені позивачка ОСОБА_1 здійснила розрахунок пені, а суд першої інстанції взяв його за основу, на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а кількість днів прострочення обчислила виходячи з наступного місяця, після того, в якому аліменти не сплачувались. Розрахунок виконаний із застосуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц,

При цьому, заявляючи вимогу про стягнення пені, позивачка врахувала положення частини 1 ст. 196 СК України, яка визначає, що пеня за прострочення сплати аліментів може бути стягнута в розмірі, що є не більше 100 відсотків заборгованості, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються судом, як безпідставні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна