Справа № 462/7331/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, -

встановив:

ОСОБА_1 20.11.2018 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь заборгованість по зарплаті в розмірі 20321,74 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що в період з 31 грудня 2014 року по 08 серпня 2018 року знаходилась у трудових відносинах з ДП «ЛТЗ «Лорта». Протягом цього часу їй була нарахована, але не виплачувалася заробітна плата. 08.08.2018 року вона була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком. Відповідно до довідки про доходи заборгованість по заробітній платі перед нею за період 01.04.2018 р. по 09.08.2018 р. становить 20 321 грн. 74 коп., які просила стягнути. В подальшому, позивач уточнила позовні вимоги та просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь 28 184,10 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони.

У судовому засіданні позивач та її представник позов за уточненими вимогами підтримали, просять його задовольнити. При цьому, позивач доповнила, що 09.01.2019 року їй було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 321,74 грн., тому просить стягнути з ДП «ЛТЗ «Лорта» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, а саме з 09.08.2018 р. по 09.01.2019 р. в розмірі 28 148,10 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечив, зазначив, що згідно платіжної відомості від 09.01.2019 р. позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 20321,74 грн. виплачена повністю. Відповідно до довідки №10 від 03.01.2019 року ОСОБА_1 нараховано середній заробіток згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в розмірі 22688, 20 грн. без урахування податків та зборів, з якою погоджуються повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у ДП «ЛТЗ «Лорта» з 31.12.2014 року майстром цеху 2 групи механічного дрібно-серійного цеху та згідно заяви від 03.08.2018 року звільнена 09.08.2018 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується витягом з наказу №412к (а.с. 5-7, 11).

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КУпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З довідки про доходи №189 від 20.09.2018 року вбачається, що заборгована заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01.04.2018 р. по 09.08.2018 р. становить 20 321,74 грн. (а.с.8).

Разом з тим, із долученої до матеріалів справи копії платіжної відомості №03.009 від 09.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено виплату заборгованості по заробітній платі в розмірі 20321,74 грн. (а.с. 21).

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Як вбачається із розяснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233Кодексу законівпро працюУкраїни у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

Із долученої до матеріалів справи довідки №10 від 03.01.2019 року по нарахуванню середнього заробітку згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, вбачається, що до виплати ОСОБА_1 належить - 22688,20 грн. без урахування податків та зборів (а.с. 22). Вказана довідка сторонами не оспорюється і такий розрахунок суд приймає до уваги.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачу дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем та при звільненні з нею було здійснено розрахунку по заробітній платі, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь 22688,20 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 47, 115 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку задовольнити повністю.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 22688 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн. 20 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, без урахування податків та обов?язкових платежів.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: 79601, м. Львів, вул. Патона, 1, на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патона, 1, .

Дата складення повного рішення суду - 21.01.2019 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_4

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз