Дата документу 15.01.2019 Справа № 334/33/17
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/33/17 Головуючий у 1-й інстанції Ісаков Д.О.
Пр. № 22-ц/778/258/19 Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Крилової О.В.

суддів Кухар С.В.

Бєлка В.Ю.

секретар Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний номер 24986044 від 02.10.2015 року 14.34.05 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс", номер запису за №11441688 від 02.10.2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 19.06.2007 року між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 0703/0607/71-177, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 45000 доларів США для придбання нерухомості. В той же день він придбав квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв.м Примірник оригіналу договору купівлі-продажу залишився у представника банку, оскільки 19.06.2007 року вказану спірну квартиру він передав в іпотеку банку для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Між сторонами за кредитним договором був укладений іпотечний договір № 0703/0607/71-177-Z-1 від 19.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1533.

До 2010 року зобов'язання позивач виконував належним чином, проте в подальшому у нього утворилась кредитна заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2010 року у справі № 2-1696/10 за позовом ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» звернуто стягнення на вказану квартиру шляхом її продажу для погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 391099,90 грн. Про ухвалення такого рішення відомо ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», про що свідчить його звернення до суду в 2015 року із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення строку для його пред'явлення та відповідної ухвали суду від 12.02.2015 року.

В жовтні 2016 року від представника ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" ним було отримано усну інформацію про те, що ПАТ "Сведбанк" на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року відступило ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" право вимоги заборгованості за кредитним договором і компанія, взяла квартиру у власність на підставі іпотечного договору.

21.10.2016 року ним отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що 02.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення (індексний номер 24986044 від 02.10.2015 року 14:34:05) про реєстрацію права власності на квартиру в АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв.м за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс", , адреса: м. Київ, пр. Московський, буд. 28-а, на підставі договору іпотеки № 1533 від 19.06.2007 року, про що 02.10.2015 року в 13.48.17 внесено запис до державного реєстру № 11441688.

Вважає, що належне йому майно незаконно зареєстроване за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс".

Позивач посилається на те, що під час прийняття вказаного рішення державним реєстратором порушено вимоги законодавства України, яким регулюється порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме:

- стаття 25 Закону України "Про іпотеку" - будь-якого письмового повідомлення про намір ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" як іпотекодавця, про взяття предмету іпотеки у власність він не отримував;

- стаття 24 Закону України "Про іпотеку" - жодного повідомлення від ПАТ "Сведбанк" - сторони за іпотечним договором, про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням він не отримував;

- стаття 37 Закону України "Про іпотеку" - іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності - жодних відомостей про проведення такої оцінки і вартість майна мені не надсилалось.

- Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" - «звернення стягнення на майно боржника відбулось в період дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті

- Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ст.3 ч. 5 - Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя ч.5 ст.3.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_3 просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового проь задоволення позову з таких підстав.

За ст. 263 судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.06.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0703/0607/71-177, на підставі якого позивач отримав кредит у розмірі 45000 доларів США, для придбання нерухомого майна.

В той же день позивач придбав квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв.м.

19.06.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 0703/0607/71-177-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1533, згідно якого позивач в забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не виконував взяті на себе зобов`язання, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2010 року у справі № 2-1696/10 за позовом ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк" до ОСОБА_3 звернуто стягнення на вказану квартиру шляхом її продажу для погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 391099,90 грн.

В жовтні 2016 року позивачем від представника ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" було отримано усну інформацію про те, що ПАТ "Сведбанк" на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року відступило ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" право вимоги заборгованості за кредитним договором і компанія, взяла квартиру у власність на підставі іпотечного договору.

21.10.2016 року позивачем отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що 02.10.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення (індексний номер 24986044 від 02.10.2015 року 14:34:05) про реєстрацію права власності на квартиру в АДРЕСА_1, загальною площею 76,5 кв.м за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс", , адреса: м.Київ, пр. Московський, буд. 28-а, на підставі договору іпотеки № 1533 від 19.06.2007 року, про що 02.10.2015 року в 13.48.17 внесено запис до державного реєстру № 11441688.

Позасудове врегулювання спору не відбулося.

Ця обставина підтверджена сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за ч. 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудовоґо врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано зокрема, тим, що сторони договору іпотеки домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто дійшли згоди, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб, передбачений Законом України "Про іпотеку". Можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки. Договір іпотеки є чинним.

Разом з тим, досліджуючи доводи сторін, судова колегія виходить з того, що сторони не заперечували про відсутність домовленості про добровільне врегулювання спору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який мав бути укладений між сторонами, як спосіб, визначений договором іпотеки, відсутній.

Отже, факт ненадання такого договору нотаріусу, залишення нотаріусом без перевірки наявності чи відсутності виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов'язує можливість переходу права власності, дії нотаріуса щодо реєстрації за ТОВ "ФК "Вектор плюс" права власності на спірну квартиру, власником якої є позивач, який навіть не була повідомлений ТОВ "ФК "Вектор плюс" про його наміри, не можна вважати законними.

Вчиняючи дії з реєстрації за ТОВ "ФК "Вектор плюс" права власності на спірну квартиру, нотаріус Кобелєва А. М. проігнорувала той факт, що на час реєстраційної дії в Єдиному реєстрі заборон уже був наявний реєстраційний запис про заборону відчуження цього майна, що є порушенням статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Спір виник між сторонами з приводу порушення права власності позивача на нерухоме майно внаслідок дій ТОВ "ФК "Вектор плюс" та нотаріуса щодо реєстрації такого права за ТОВ "ФК "Вектор плюс".

Ураховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права власності позивача та виконанням умов договору іпотеки, та враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду (12 грудня 2018 року,справа № 199/1276/17, провадження № 14-486цс18) спір не є публічно-правовим та правильно вирішений судом за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки з приводу правозастосування щодо спірних відлносин містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа № 199/1276/17, провадження № 14-486цс18).

Оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 19 червня 2007 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України "Про іпотеку" в редакції від 12 травня 2006 року.

Відповідно до статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 4.2.1 та 4.5 договору іпотеки.

Разом із тим, відповідно до пункту 4.2.1 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону.

Під час відчуження спірної нерухомості договору про її добровільну передачу у власність ТОВ "Вектор плюс" укладено не було, а позивач як іпотекодавець не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов'язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ТОВ "ФК "Вектор плюс" права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що прийняття нотаріусом рішення про передачу спірної квартири у власність ТОВ "ФК "Вектор плюс" та державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним.

Відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний номер 24986044 від 02.10.2015 року 14.34.05 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс", номер запису за №11441688 від 02.10.2015 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 січня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

В.Ю. Бєлка