Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 191/2853/14-ц

провадження № 61-24307св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Новогнідська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Управління Держземагенства (Держгеокадастру) у Синельниківському районі Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року у складі судді Черкової Н. Т. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , Управління Держземагенства (Держгеокадастру) у Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання незаконним рішення сільської ради, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, визнання незаконними дії щодо присвоєння кадастрових номерів та відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 30 серпня

2004 року затверджено проект відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,3027 га для сінокосіння, терміном на 50 років, розмір орендної плати визначений згідно з законодавством. У зв`язку з тим, що відбувався процес руйнування берега, його зобов`язали розробити проект берегоукріплення на відведеній земельній ділянці, укріпити землю зеленими насадженнями та підтримувати належний санітарний стан, та заборонено проведення капітального будівництва.

30 вересня 2004 року між ним та Новогнідською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області був укладений договір оренди земельної ділянки площею 1,3027 га строком на 49 років, зареєстрований у Синельниківській філії ДП «Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру 04 жовтня 2004 року, запис № 45. Згідно з проектом відведення закріплення прибережної смуги річки Дніпро зазначена земельна ділянка межувала з півночі - землі Дніпропетровського лісгоспзагу, з півдня - земельні ділянки, які належать на праві власності

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зі сходу - землі Новогнідської сільської ради, а з заходу - річка Дніпро.

Відповідно до розробленого та затвердженого проекту укріплення берега балки Ворона та дозволу Державного комітету України по водному господарству

від 01 липня 2005 року № 102 на виконання будівельних робіт, він самостійно та за власні кошти провів санітарну підчистку і укріплення берега бутовим камінням, гравієм і піском, та з дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт від 29 листопада 2007 року № 135, збудував причальні споруди, стоянку для човнів, підпірну стінку для пляжної зони, спуск для човнів та інше, що було передбачено проектом.

У січні 2012 року, він, як орендар земельної ділянки, отримавши графічні та семантичні дані Державного земельного кадастру Дніпропетровської області на території с. Суха Калина, Новогнідської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області, дізнався, що між належною йому земельною ділянкою та річкою Дніпро, рішенням Новогнідської сільської ради від 19 травня 2010 року № 656-26/У надано в користування ОСОБА_2 неіснуючі земельні ділянки (кадастровий номер :07:001:0059 та :07:001:0060), зокрема, перша земельна ділянка розташована між його орендованою земельною ділянкою та річкою Дніпро, а друга - частково знаходиться з південної сторони його земельної ділянки та частково між земельними ділянками, які належать на праві приватної власності йому, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (домоволодіння № АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 ).

На його думку, новоутворені земельні ділянки (кадастрові номери :07:001:0059 та :07:001:0060), є безпосередньо конструкцією берегоукріплення балки Ворона, виконаного відповідно до вказаного ним проекту. Передача в користування побудованої ним споруди берегоукріплення порушує межі орендованої ним земельної ділянки, яка з західної сторони повинна межувати з річкою Дніпро. Крім того, у результаті цього змінилась конфігурація орендованої ним земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0015).

Вважав, що рішення Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 19 травня 2010 року № 656-26/У про надання в користування ОСОБА_2 земельних ділянок є незаконним, оскільки штучне створення нових земельних ділянок за рахунок площ конструкцій берегоукріплення та присвоєння їм нових кадастрових номерів, призвело до порушення його прав, як орендаря зазначених земельних ділянок, що підлягають захисту відповідно до статті 93 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), статті 792 ЦК України та Закону України «Про оренду землі».

Оскільки він належним чином виконував та продовжує виконувати зобов`язання за договором оренди земельної ділянки, розробив проект укріплення берега балки Ворона, підтримує санітарний стан, своєчасно вносить визначену договором орендну плату, прийнятими органом місцевого самоврядування та органом Держземагенства оскаржуваними рішеннями та укладенням договорів земельних ділянок, порушуються його законні права та інтереси як добросовісного орендаря земельної ділянки та завдає йому душевних страждань.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати нечинним рішення Новогнідської сілької ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 19 травня 2010 року №656-26/У про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_2 (кадастрові номери :07:001:0059 та :07:001:0060), що розташовані на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області;

- визнати недійсними договори оренди земельних ділянок (кадастрові номера :07:001:0059 та :07:001:0060) від 03 вересня 2010 року № 10 та 11, які були укладені між Новогнідською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області та ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини першої статті 203 та статті 215 ЦК України;

- визнати незаконними дії Управління Держземагенства в Синельниківському районі Дніпропетровської області щодо присвоєння кадастрових номерів :07:001:0059 та :07:001:0060 земельним ділянкам, розташованим на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області;

- визнати недійсним обмінний файл, виданий відділом Держземагенства Синельниківського району Дніпропетровської області про присвоєння кадастрових номерів :07:001:0059 та :07:001:0060 земельним ділянкам, розташованим на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області;

- стягнути солідарно з Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та відділу Держземагенства Синельниківського району Дніпропетровської області на його користь 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 22 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, зокрема, що оспорюваними рішеннями та укладеними 03 вересня 2010 року договорами оренди земельних ділянок, штучно створені земельні ділянки за рахунок площ конструкцій берегоукріплення балки Ворона, що побудована відповідно до вказаного ним проекту, та присвоєння їм нових кадастрових номерів, які, на його думку, призвели до зміни конфігурації орендованої ним земельної ділянки, чим порушені його права, свободи чи інтереси.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не застосували норми матеріального права, які підлягали застосуванню, не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, що сільська рада, штучно створивши земельні ділянки за рахунок площ конструкцій берегоукріплення, зміни конфігурації належної йому земельної ділянки, присвоюючи цим земельним ділянкам нові кадастрові номери, і передаючи їх в користування ОСОБА_2 , порушила його законні права та інтереси, як орендаря, а тому дійшли помилкового висновку про недоведеність його позовних вимог.

Суди не звернули увагу, що розташування та межі земельної ділянки, наданої йому за договором оренди, визначені відповідно до проекту, затвердженого рішенням Новогнідської сільської ради від 30 серпня 2004 року, зокрема, зазначена земельна ділянка межувала з півночі - землі Дніпропетровського лісгоспзагу, з півдня - земельні ділянки, які належать на праві власності

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зі сходу - землі Новогнідської сільської ради, з заходу - ріка Дніпро, та не врахували, що належним чином виконуючи умови договору, він самостійно провів санітарну підчистку та укріплення берега бутовим камінням, гравієм та піском на підставі розробленого та затвердженого проекту кріплення берега балки Ворона та дозволу Державного комітету України по водному господарству від 01 липня 2005 року № 102 на виконання будівельних робіт. Суди також проігнорували його доводи про те, що внаслідок проведених робіт, берегова лінія змінила свою конфігурацію, в результаті чого утворилися «штучно створені земельні ділянки», які в подальшому були незаконно передані в оренду ОСОБА_4 .

З проекту відведення та закріплення за ним прибережної смуги р. Дніпро убачається, що з півдня частина земельної ділянки розташована протяжністю до проїзної частини АДРЕСА_1 і по всій довжині межує з земельними ділянками домоволодіння № АДРЕСА_1 . Довжина сторони становить 120 м. Суди не звернули увагу, що після незаконної зміни конфігурації земельної ділянки, її крайня південна частина значно зменшилася по довжині та стала значно ширшою, а крайня межа, яка знаходилася поруч із проїзною частиною вулиці, навіть не доходить до території земельних ділянок. Суди також не урахували, що згідно з кадастровим планом, довжина сторін земельної ділянки із заходу складає 23 м, 105 м та 120 м, а на плані однієї з прилеглих до цих сторін ділянок, що зазначена у проекті відведення земельної ділянки ОСОБА_2 довжина цих сторін становить 27, 8 м (замість 23 м), 82,4 м (замість 105 м) та 77, 2 м (замість 120 м).

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу подано не було.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

15 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Рішенням Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 30 серпня 2004 року затверджено проект відведення земельної ділянки площею 1,3027 га ОСОБА_1 , для сінокосіння, в оренду терміном на 50 років, розмір орендної плати визначений відповідно до діючого законодавства.

30 вересня 2004 року між Новогнідською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області, в особі голови Фурманова В. П. (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладений договір оренди землі, згідно умов якого орендодавець надав орендарю в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :07:001:0015), площею 1,3027 га, для сінокосіння строком на 49 років, зареєстрований у Синельниківській філії ДП «Дніпропетровського регіонального центру державного земельного кадастру 04 жовтня 2004 року, запис

№ 45.

Актом встановлення меж від 30 вересня 2004 року встановлені межі зазначеної земельної ділянки за участю представника Дніпропетровського управління «Держкомзему».

Листом заступника начальника управління водного господарства від 09 квітня 2010 року за № 764/10-10 у погодженні акту готовності об`єкту «Кріплення берега балки Ворона в районі житлових будинків № АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 » ОСОБА_1 відмовлено до усунення відхилень виконаних будівельних робіт від проектних рішень.

Рішенням Новогнідської сільської ради від 19 травня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_2 для сінокосіння, які розташовані в межах населеного пункту с. Суха Калина на території Новогнідської сільської ради та передано в оренду на 49 років земельні ділянки площею 0,2328 га та 0,3319 га.

03 вересня 2010 року між Новогнідською сільською радою, в особі голови сільської ради Свинаренко В. П., та ОСОБА_2 укладені договори оренди земельних ділянок № 11 та № 10, за умовами яких орендодавець надав ОСОБА_2 в оренду земельні ділянки площею 0,2328 га та 0,3319 га для сінокосіння, терміном на 49 років, зареєстровані у книзі реєстрації договорів оренди Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК 03 вересня

2010 року.

Листом Управління Держземагенства у Синельниківському районі Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року за № 4017-010/4 повідомлено, що протоколи проведення перевірки обмінних файлів на земельні ділянки площею 0,2328 га, кадастровий номер :001:0059 та площею 0,3319 га, кадастровий номер :001:0060 на території Новогнідської сільської ради відсутні у зв`язку з тим, що внесення їх до Державного земельного кадастру відбулося 21 липня 2010 року, тобто до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», якою передбачено ведення земельного кадастру в автоматизованій системі НКС.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 4 ЦПК України

2004 року).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він належним чином виконував умови договору оренди землі, самостійно провів санітарну підчистку і укріплення берега бутовим камінням, гравієм та піском на підставі розробленого та затвердженого проекту кріплення берега балки Ворона. Внаслідок проведених робіт, берегова лінія змінила свою конфігурацію, в результаті чого утворилися «штучно створені земельні ділянки», які в подальшому рішенням Новогнідської сільської ради від 19 травня 2010 року

№ 656-26/У та укладеними на його підставі договорами земельних ділянок

від 03 вересня 2010 року № 10 та № 11 були незаконно передані в оренду ОСОБА_4 . Вважав, що штучне створення нових земельних ділянок за рахунок площ конструкцій берегоукріплення та присвоєння цим земельним ділянкам нових кадастрових номерів призвело до порушення його прав, як орендаря земельної ділянки, оскільки призвело до зміни її конфігурації.

Частиною першою статті 124 ЗК України (у редакції, чинній на момент вчинення оспорюваних правочинів) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів (частина третя статті 93 ЗК України (у редакції, чинній на момент вчинення оспорюваних правочинів).

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (стаття 179 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої-третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Ухвалою суду першої інстанції від 27 серпня 2015 року за клопотанням

ОСОБА_1 було призначено судову земельно-технічну експертизу, від проведення якої позивач в подальшому відмовився.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 , суди обгрунтовано виходили з того, що позивач не надав допустимих доказів на підтвердження «штучно створених земельних ділянок», що є конструкцією берегоукріплення балки Ворона, і які за рішенням органу місцевого самоврядування були передані на правах оренди в користування ОСОБА_4 , та порушують права позивача, як орендаря суміжної земельної ділянки.

Наведені заявником аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені ним у його апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак