Ухвала

03 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/46247/17

провадження № 61-21468ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

Свої вимоги обґрунтовував, тим що 18 березня 2014 року Головним слідчим управлінням Служби безпеки України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за № 0000074 про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 329, частиною третьою статті 365 КК України.

При цьому, 27 квітня 2014 року в рамках вказаного кримінального провадження за адресами місця реєстрації та фактичного проживання позивача слідчими Служби безпеки України було проведені обшуки з метою відшукання та вилучення документів, предметів чи речей, які мають значення для встановлення істини у справі та можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Разом з тим постановою слідчого Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київської області від 13 травня 2016 року кримінальне провадження за № 0000074 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 329, частиною третьою статті 365 КК України було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того Департаментом охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України було складено відносно позивача адміністративний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене пунктом 6 частини першої статті 212 КУпАП, провадження по якому було закрито постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначав, що внаслідок протиправних дій співробітників Служби безпеки України, що виразилися в безпідставному та незаконному внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру розслідувань стосовно кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 329, частиною третьою статті 365 КК України, необґрунтовано тривалому досудовому слідстві у даному провадженні, незаконному проведенні обшуків, спробою незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 100 000,00 грн.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування відмовлено.

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року в вищевказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у даній справі становить 100 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький