Справа №751/8396/18
Провадження №2/751/207/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретаря Михайлової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування завданої моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Чернігівторф», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 лютого 2018 року по 21 вересня 2018 року в сумі 60 297 грн. 12 коп. та суму вихідної допомоги в розмірі 25 752 грн. 00 коп., а всього 86 049 грн. 12 коп., відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10 000.00 грн. та понесені судові витрати. Позов вмотивовано тим, що вона працювала в ДП "Чернігівфторф" на посаді головного бухгалтера з 07.08.2009. У зв'язку із затримкою виплати заробітної плати 09.02.2018 позивачем було подано заяву про звільнення її за власним бажанням. 23.02.2018 Позивачем було уточнено заяву про звільнення та зазначено, що звільнення відбувається у зв'язку з порушення підприємством законодавства про працю. Наказом № 11-к від 23.02.20018 нею було звільнено з займаної посади згідно ст. 38 КЗпП. Зазначає, що відповідач погодився з підставою для звільнення, яка була нею зазначена.

В порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України відповідачем при звільненні не виплачена заборгованість по заробітній платі. Станом на 23.08.2018 сума заборгованості складала 18938.62 грн. Повний розрахунок відповідача з позивачем було здійснено лише 21.09.2018. Вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2018 по 21.09.2018 в сумі 60 297.12 грн. Крім того, відповідно до ст. 44 КЗпП, відповідачем при звільненні позивача не була виплачена вихідна допомога. Розмір вихідної допомоги складає: 8584.00 грн. (розмір окладу згідно штатного розпису) х 3 = 25 752,00 грн.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що відповідач порушував вимоги чинного законодавства та несвоєчасно виплачував заробітну плату, що призвело до подання нею заяви про звільнення з займаної посади. В подальшому, при звільненні, їй не було виплачено в день звільнення усі суми, що були нараховані відповідачем, але не виплачені. З лютого 2018 року по вересень 2018 року вона декілька раз хворіла, що потребувало коштів для придбання ліків. Крім того, вона зобов'язана була сплачувати обов'язкові кредитні платежі, що з об'єктивних причин, через невиплату заробітної плати та не проведення розрахунку, позбавляло її можливості виконувати свої обв'язки. Також, на утриманні позивачки знаходиться її неповнолітній син, що в свою чергу також потребує коштів для придбання харчування, одягу та на щоденні потреби. Все це потребувало додаткових зусиль позивача для організації свого життя та життя її сім'ї. Просить суд врахувати обсяг моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків через відсутність коштів, додаткові зусилля, прикладені нею для забезпечення достатніх умов проживання, а тому приходить до висновку, що її розмір ставить 10 000,00 грн.

Ухвалою судді від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач 03.01.2019 надав до суду відзив на позовну заяву та квитанцію про його надіслання позивачу. Згідно поданого відзиву, відповідач просить залишити без задоволення позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, оскільки позивач була звільнена з роботи за власним бажанням, про що остання надала заяву, а не у звязку з порушенням відповідачем законодавства про працю чи трудового договору.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного:

Судом було встановлено, позивач ОСОБА_1 працювала в ДП "Чернігівфторф" на посаді головного бухгалтера з 07.08.2009 по 23.02.2018, що підтверджується наказами № 36-к від 07.08.2009 року про прийняття на роботу та наказом № 11-к від 23.02.2018 про звільнення ( а.с. 7), а також копіями трудової книжки ( а.с.8-9).

Згідно ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з довідкою Державного підприємства «Чернігівторф» № 256 від 22.08.2018, заборгованість по заробітній платі станом на 23.02.2018 становить 18938 грн. 62 коп. ( а.с. 11).

Повний розрахунок по заробітній платі відповідач здійснив з позивачу 21.09.2018, що підтверджується копією виписки з банківського карткового рахунку ( а.с. 13)та відповідачем не оспарюється.

Як вбачається з довідки Державного підприємства «Чернігівторф» № 352 від 21.11.2018, середньоденна заробітна плата на момент звільнення становить 418,73 грн. ( а.с. 12).

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, при цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.8 зазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати. затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, то обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках. передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плані за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на числи відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.02.2018 по 21.09.2018 в сумі в сумі 60297 грн. 12 коп. (415.73 грн. х 144 робочі дні) підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача вихідної допомоги відповідно до положень ст. 44 КЗпП України суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до копії заяви від 09.02.2018, ОСОБА_2 просить звільнити її з займаної посади з 09.02.2018 за власним бажанням.

Як вбачається з Наказу № 11-к від 23.02.2018 ОСОБА_1 звільнено з Державного підприємства «Чернігівторф» 23.02.2018 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі її заяви від 09.02.2018 (а.с. 7).

В цей же день, 23.02.2018 позивач подала керівництву Державного підприємства «Чернігівторф» заяву, де уточнила підставу для звільнення, зазначивши причину: « порушення керівництвом підприємства законодавства про працю ( затримка виплати заробітної більше двох місяців) та порушення умов колективного договору (невиплата винагороди за вислугу років за 2017 рік) згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України ( а.с. 6), однак доказів того, що дана заява була подана до видачі наказу № 11-к від 23.02.2018 про звільнення ОСОБА_1 суду не надано.

Розглядаючи позов в межах позовних вимог, враховуючи те, що відповідно до Наказу № 11-к від 23.02.2018 позивача звільнено з Державного підприємства «Чернігівторф» 23.02.2018 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі її заяви від 09.02.2018, суд не знаходить підстав до задоволення позову в частині стягнення на користь позивача вихідної допомоги відповідно до положень ст. 44 КЗпП України.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При розгляді питання про стягнення суми моральної шкоди, суд бере до уваги доводи позивача, що затримка розрахунку заробітної плати при звільненні з посади призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків через відсутність коштів, необхідності прикладення нею додаткових зусиль для забезпечення достатніх умов проживання та організації свого життя та життя її сім'ї.

З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із засад розумності, справедливості і виваженості, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

У відповідності до ч. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: 14000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Державного підприємства «Чернігівторф» (місце знаходження: 14037, м. Чернігів, вул. Громадська, буд. 35-А, код ЄРДПОУ 02968220) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування завданої моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2018 по 21.09.2018 року в сумі 60297 (шістдесят тисяч двісті девяносто сім) грн. 12 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 (двох тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» на користь державного бюджету (ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, , МФО 899998, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.01.2019.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко