печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у липні 2017 року звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд визнати недійсним кредитний договір № 2389, укладений 26 грудня 2006 року на підставі того, що позивачем вказаний правочин не укладався та не підписувався.

Ухвалою судді від 02 серпня 2017 року у справі відкрито провадження /а. с. 24/.

Разом з тим, на підставі розпорядження № 519 від 28 вересня 2017 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, у зв`язку із перебуванням судді Васильєвої Н. П. на довготривалому лікарняному, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями 28 вересня 2017 року /а. с. 28, 29-31/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2017 року, матеріали справи 03 жовтня 2017 року передано судді Литвиновій І. В.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою судді від 05 квітня 2018 року у справі закрито підготовче провадження /а. с. 51-52/.

21 травня 2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на виконання якої 15 червня 2018 року матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз /а. с. 60-61, 68/.

08 січня 2019 року з експертної установи було повернуто матеріали справи з додатками разом з повідомленням від 22 грудня 2018 року про неможливість надання висновку експертизи № 12778-12780/18-32, оскільки наданого порівняльного матеріалу недостатньо для проведення повного та об`єктивного дослідження.

Ухвалою від 17 січня 2019 року у справі поновлено провадження та призначено до розгляду /а. с. 116-117/.

У судові засідання, призначені для розгляду справи на 02 жовтня 2019 року та 03 грудня 2019 року, двічі поспіль представник позивача, будучи повідомленим належним чином про час, дату і місце судового засідання, не з`явився /а. с. 182-185, 190/.

Так, направляючи до суду засобами електронної пошти заяву про відкладення розгляду справи, датовану 01 жовтня 2019 року, представник позивача не надав жодного доказу поважності нез`явлення до суду /а. с. 183/.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, до суду засобами електронної пошти, надійшла заява про те, що представник не зможе прийняти участь у судовому засіданні, у зв`язку із перебуванням у м. Дніпро /а. с. 188, 189/.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність правових підстав залишити позов без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За положеннями частини п`ятої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Положеннями статті 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною третьою ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 ЦК України, частини четвертої ст. 12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Згідно з положеннями пункту 3 частини першої ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду за результатами провадження, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, суд вбачає достатність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-13, 223, 257, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя І. В. Литвинова