Справа № 466/1268/18 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1185/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 березня 2019 року в складі судді Бориславського Ю.Л. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за невиконання умов попереднього договору,-

встановила:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення коштів за невиконання умов попереднього договору.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01.12.2016 року сторони уклали попередній договір, згідно якого зобов`язались у строк до 15.03.2017 р. укласти договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 106,1 кв.м. та земельної ділянки загальною площею 0,0272 га на умовах, визначених попереднім договором.

Однак, відповідач не виконала умов попереднього договору, а саме не зареєструвала право власності на вказані об`єкти на себе. Відповідач уникає зустрічей з позивачем, на вимоги про укладення договору купівлі-продажу або повернення авансу не реагує.

Просила стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 351000,00 грн. та грошові кошти в сумі 2100,00 доларів США.

Оскаржуваним рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за невиконання умов попереднього договору задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 351000 гривень та 2100 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на день ухвалення рішення суду становить 56291,55 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 9077 гривень 22 копійки судових витрат.

Рішення оскаржила відповідач ОСОБА_3 , з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушення норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст. 6, 509, 526, 612, 627, 629 ЦК України, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача коштів, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був укладений саме з вини позивача тому, що ОСОБА_4 не сплатила їй кошти в сумі 162000 грн. до 15 січня 2017 року, а також в сумі 216000 грн. до 15 березня 2017 року, що зумовило неможливість відповідача виконати обов`язки, передбачені у п. 1.1. попереднього договору, а саме добудувати, оформити та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до 15.03.2017 року.

Звертає увагу, що жодна вимога від позивача до неї в строк до 15 березня 2017 року про укладення договору купівлі-продажу не надходила, відтак зобов`язання відповідача укласти договір припинилося 16 березня 2017 року. Вимога позивача від 11.01.2018 року не має жодного правового значення, оскільки не була надіслана на адресу відповідача до 15 березня 2017 року, при цьому таку вимогу відповідач не отримувала.

Не погоджується із висновком суду про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки дана справа не відноситься до малозначних, ціна позову визначена у розмірі 407721,00 грн., що перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на переконання апелянта, є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апелянт не погоджується із процесуальними рішеннями суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Романчук-Василик В.Р., а також про відмову у витребуванні у позивача оригіналу розписки від 17 січня 2017 року.

При цьому розписка від 17.01.2017 року не є належним чином оформленою, не містить всіх необхідних умов, відтак підстави для стягнення з відповідача 2100 дол. США відсутні.

Просить суд скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_1 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що 01 грудня 2016 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р., згідно якого сторони зобов`язалися у строк до 15 березня 2017 року укласти договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 Рута АДРЕСА_2 Яворівського району Львівської області, загальною площею 106,1 кв.м. та земельної ділянки загальною площею 0,0272 га, що розташована: Львівська область, Яворівський район, Рясне-Руська сільська рада (а.с. 5-6).

У пункті 1.1 попереднього договору визначено, що продавець зобов`язується оформити на себе правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості.

Згідно із п. 6 даного попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу покупець передав, а продавець отримав кошти в сумі 351000,00 грн. Зазначена вище сума розцінюється сторонами як аванс у рахунок наступного договору купівлі-продажу, на яку буде зменшена сума, що буде підлягати передачі продавцю при укладенні договору купівлі-продажу.

Крім цього, з долученої до матеріалів справи розписки від 17.01.2017 року встановлено, що ОСОБА_3 згідно договору отримала від ОСОБА_4 15.12.2016 р. 1 600 доларів США та 17.01.2017 р. 500 доларів США (а.с.8).

Як вбачається із матеріалів справи, 11.01.2018р. ОСОБА_4 скерувала ОСОБА_3 вимогу, в якій просила відповідача з`явитись 30.01.2018 р. з 10:00 год. по 17:00 год. до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юзви Н.Б. з метою укладення договору купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 Яворівського АДРЕСА_3 Львівської області, загальною площею 106,1 кв.м та земельної ділянки загальною площею 0,0272. У разі відсутності відповідача у приватного нотаріуса в зазначену дату або не укладення договору купівлі-продажу вказаного майна, позивач вимагала повернути їй кошти протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги в сумі 351000,00 грн., які були передані відповідачу на момент підписання Попереднього договору від 01 грудня 2016 року, 1600 доларів США, які були передані 15 грудня 2016 року, що згідно курсу НБ України на дану дату становило 42080,00 гривень та 500 доларів США, які були передані 17 січня 2017 року, що згідно курсу НБ України на дану дату становило 13860,00 гривень, як авансові кошти у рахунок вказаного договору купівлі-продажу (а.с.7).

Згідно відповіді приватного нотаріуса ЛМНО Юзви Н.Б. на ім`я позивачки ОСОБА_4 , 30.01.2018 року ОСОБА_3 не з`явилась у нотаріальну контору для укладення договору купівлі-продажу (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами не укладено, аванс, який був сплачений позивачем відповідачу, як попередня оплата за вказані об`єкти, підлягає обов`язковому поверненню у розмірі 351000,00 гривень та еквівалентному 2100 доларів США за курсом валют, встановленим на дату ухвалення рішення.

Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З огляду на наведене, виконання вимог закону щодо належного виконання зобов`язання та відсутність своєї вини зобов`язана довести особа, яка порушила зобов`язання. Така особа звільняється від відповідальності лише в тому випадку, якщо доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в обумовлений в попередньому договорі строк відповідач ОСОБА_3 не з`явилася до нотаріуса для укладання основного договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, на момент розгляду справи судом не повернула отримані грошові кошти, при цьому відповідач не надала суду доказів, відповідно до яких даний договір не був укладений не з її вини.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі основний договір в обумовлений сторонами строк укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору, у випадку не укладення основного договору, при цьому така умова викладена у п. 6 попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, відтак наявні правові підстав для повернення позивачу забезпечуваного платежу.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадженняз порушенням вимог ст. 274 ЦПК України, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, що виникають з трудових відносин, про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. При цьому, згідно із ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, крім передбаченої у ч. 1 вказаної статті, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Разом з тим, спір, який є предметом розгляду по даній справі, не відноситься за жодним із критеріїв до спорів, передбачених у ч. 4 ст. 274 ЦК України, перелік яких унеможливлює розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк