ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5203/19

провадження № 22-ц/4809/1490/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді Мурашко С.І., Кіселик С.А.,

за участі секретаря: Сорокіної Н.В.,

учасники справи: заявник ОСОБА_1 , адвокат - Деревінський Сергій Миколайович, заінтересовані особи ОСОБА_2 , управління з питань захисту прав дітей міської ради м. Кропивницького,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_2 , управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким просила визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно неї та малолітньої доньки, а саме:

-заборонити наближення на 500 м. до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , або місця перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заборонити особисто та/або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 та/або переслідувати їх, і в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви зазначила, що між нею та ОСОБА_2 13 квітня 2016 було укладено шлюб. Мають спільну доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з нею та перебуває на її утриманні.

З 21 листопада 2018 року на розгляді в Подільському районному суді міста Києва знаходиться її позов про розірвання шлюбу, подружні відносини фактично припинені, спільно не проживають, господарства не ведуть.

Не зважаючи на припинення шлюбних відносин та спільного побуту ОСОБА_2 постійно переслідує їх з донькою, ображає, принижує, погрожує, залякує, на ґрунті ревнощів та матеріальних домагань. Образи, приниження честі та гідності, нецензурна лайка, слідкування, в тому числі й за телефонними розмовами, Інтернет спілкуванням, доповнилося рукоприкладством, погрозами відібрати дитину та погрозами вбивством. Весь цей негатив, відбувався і продовжує відбуватися у присутності малолітньої доньки ОСОБА_5 . Вона вимушена була повернутися до батьків у м. Кропивницький, хоча місце її проживання м. Київ, щоб уникнути психологічного насильства з боку чоловіка і не наражати себе та доньку на небезпеку.

Однак, ОСОБА_2 тричі протягом періоду з грудня по лютий 2018 -2019 роки приїздив до м. Кропивницький відвідати дитину, не маючи в цьому заперечень, однак всі рази вчинював фізичне та психологічне насильство.

Так, 01.12.2018 р. біля 22.00 год. ОСОБА_2 приїхав навідати доньку до м. Кропивницького, вона, незважаючи на хворобу дівчинки та пізню годину доби, із розумінням поставившись до батьківських почуттів, дозволила побачитися і поспілкуватися з дитиною. Взявши на руки Соломію і знаючи зі її слів що дитина хвора, ОСОБА_2 різко змінився в поведінці, став агресивним, погрожуючи насильством та позбавленням можливості їй спілкуватися з дитиною, намагався силоміць відібрати доньку. Незважаючи, що дівчинка була в піжамі і хвора бронхітом та ГРВІ, зимову пору року, ОСОБА_2 вибіг з нею з квартири на вулицю, пробігши через весь двір, насильно закрив дитину у холодному автомобілі, не звертаючи увагу на те, що донька плакала та кричала «Мамо!» і простягала ручки до матері, яка бігла за ними. Лише після виклику та прибуття поліції, ОСОБА_2 віддав дитину.

ОСОБА_2 наполягав, щоб дружина вийшла з ним знову на вулицю до автівки поговорити. Вона погодилась, в надії вмовити його у подальшому не застосовувати до неї і доньки насильницьких дій, але в авто чоловік погрожував їй вбивством пістолетом, якщо вона не відкличе позовну заяву про розірвання шлюбу і не віддасть йому дитину. Боячись за своє життя, вимушена була погодитися на умови чоловіка. За наслідками цих подій звернулася до міського відділу поліції із заявою про вчинений злочин.

Вказує, що погрози вбивством сприймала реально, переконана, що кривдник може їх здійснити з огляду на ті факти насильства, які він застосовував до неї, а тому були і є всі підстави боятися за своє життя та життя і здоров`я своєї дитини.

Результатом домашнього насильства, вчиненого ОСОБА_2 , які не узгоджуються з поняттям «батько» або «чоловік», стало те, що у дитини стався сильний нервовий стрес, вона була дуже налякана. Ускладнився стан і перебіг бронхіту та ГРВІ через перебування на холоді в одній піжамі. Психологічний і медичний стан дитини об`єктивно підтверджується долученими до заяви висновком психологічного обстеження ОСОБА_6 Соломії від 06.12.2018 р. та довідкою медичного закладу від 04.12.2018 р.

Така поведінка батька дитини продовжується протягом року. Так, повторно 06.02.2019 р. о 16.00 год. ОСОБА_2 разом із двома особами, з метою викрадення дитини, вдерся до квартири батьків заявниці. Саме в цей час в квартирі перебувала її бабця, донька та сестра. Мати ОСОБА_7 викликала поліцію та працівників соціальних служб. Але, бажаючи досягти задуманого і викрасти ОСОБА_4 , ОСОБА_2 нехтуючи проханнями працівників поліції і соціальних служб, застосовуючи силу, утримуючи перед собою доньку, яка від злочинних дій батька була налякана і плакала, прикриваючись дитиною, як щитом, наражаючи її на небезпеку, рухаючись прямо на працівників поліції, намагався вийти з квартири з роздягнутою дитиною на вулицю, на мороз. Працівники поліції відібрали дитину у ОСОБА_2 , а його доставили до відділу поліції.

Внаслідок протиправних дій кривдника, телефонних погроз, переслідувань вона постійно хвилюється за свою безпеку та безпеку своєї доньки. Численні звернення з приводу незаконності дій ОСОБА_2 до поліції, будь-якого позитивного результату не принесли. Вважає себе і доньку постраждалими від сімейного насильства і просить застосувати відповідні заходи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задоволено частково. Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 :

-заборонено протягом 6 місяців наближатися на 100 метрів до місця реєстрації або місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- заборонено особисто та/або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 та/або переслідувати їх, і в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції дійшов висновку, а відтак встановив про наявність вчинення психологічного та фізичного насильства ОСОБА_2 відносно дружини та доньки. Їх життя та здоров`я перебувають під загрозою, систематичні випадки насильницьких дій призвели до постійних побоювань за свою безпеку, неможливість відчувати захищеними від повторення протиправних дій, збереження здоров`я дитини.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, заінтересована особа ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права. Не взято до уваги, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства. Зазначив, що обмежувальний припис може бути накладений лише на кривдника, його жодним судовим рішенням таким не визнано.

За умови відсутності встановлених випадків домашнього насильства, які відбулися у минулому, суд не міг встановити жодного ризику його настання у майбутньому, у зв`язку з чим ризик та/або вірогідність продовження чи повторення домашнього насильства відсутні.

Ні заявниця, ні донька не були визнані потерпілими від домашнього насильства. Обставин, про які вказує заявниця, не внесені до реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

Судом першої інстанції лише встановлена наявність конфліктів між подружжям проте, це не може свідчити про домашнє насильство. Конфлікти виникали здебільшого з ким буде проживати дитина, а також з питань режиму участі у вихованні для того з батьків, з ким не проживає дитина. Однак суд поняття конфліктів, суперечок ототожнив з поняттям домашнього насильства.

Судом не взято до уваги, що за таких обставин, крім Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми СК України.

Зокрема, ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Наявність спору щодо порядку участі у вихованні дитини, що не може розцінюватися як насильство у сім`ї.

Натомість, ОСОБА_1 перешкоджає бачитися та спілкуватися з його донькою, що було їй заборонено ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року. Вказане зафіксовано актом державного виконавця.

Спроби захистити свої права шляхом приїзду до м. Кропивницький 01.12.2018 року, 26.12.2018 року, 06.02.2019 року навмисно подаються заявницею як акти насильства, по відношенню до неї та доньки з певною метою, вивезти доньку за кордон без його згоди.

Документи про розлади здоров`я дитини не можна вважати достатніми доказами, тому що не встановлено причинно-наслідкового зв`язку розладу здоров`я дитини саме в результаті його спілкування з донькою.

Порушені кримінальні справи, витяги з ЄРДР також не є доказами вчинення домашнього насильства, більшість з них закриті.

У рішенні суду зазначено, що за його клопотанням допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Водночас таких свідків як ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ніхто не допитував, оскільки він не клопотав про їх виклик. Вказує, що судом викривлені показання свідків.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, заявником подано відзив (вказано як заперечення) на апеляційну скаргу, в яких сторона просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що постійні погрози призвели до необхідності неодноразово змінювати місце проживання, змінити номер телефону, звертатися за захистом до поліції, лікувати себе та дитину. Боїться за своє життя і безпеку та за здоров`я і життя доньки ОСОБА_5 .

Рух по справі

Апеляційне провадження відкрито 23 вересня 2019 року. Розгляд справи призначався на 12 листопада 2019 року, 18 листопада 2019 року.

В судове засідання апеляційного суду з`явився представник заявниці - адвокат Деревінський С.М., заінтересована особа ОСОБА_2 , представник управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького Селіванов М.С.

Заявниця ОСОБА_14 А. повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с 61) в засідання апеляційної інстанції не з`явилась. Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. В суді її інтереси представляв адвокат Деревінський С.М.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявниці, заінтересованої особи, представника управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницького, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі (а.с 8 т.1), триває судове провадження про розірвання шлюбу. Сторони є батьком та матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с 9 т.1).

21 листопада 2018 року заявниця подала в Подільський районний суд міста Києва позов про розірвання шлюбу (справа №758/15310/18). Через небажання заінтересованої особи припиняти шлюбні відносини, останній здійснює щодо ОСОБА_1 та їх доньки насильницькі дії фізичного та психологічного характеру. Внаслідок таких дій заявниця вимушена була переїхати проживати з м. Києва до м. Кропивницького.

З 08 липня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає та перебуває на її утриманні донька, ОСОБА_3 (а.с 7 т.1).

Власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані заявниця та її малолітня донька є мати заявниці ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 . біля 22.00 год. ОСОБА_2 приїхав навідати доньку Соломію до м. Кропивницького. ОСОБА_1 , поставившись із розумінням до батьківських почуттів, дозволила батькові побачити і поспілкуватися з донькою. Побачивши доньку і взявши її на руки, знаючи зі слів ОСОБА_1 , що дитина хвора, ОСОБА_2 різко змінився, став агресивним, погрожуючи насильством та позбавленням можливості їй спілкуватися з дитиною.

Незважаючи на те, що дівчинка була в піжамі і хвора бронхітом та ГРВІ, ОСОБА_2 вибіг з нею з квартири на вулицю, пробігши через весь двір, насильно закрив доньку у холодному автомобілі. Лише після прибуття поліціі ОСОБА_2 віддав дитину. ОСОБА_2 наполягав, щоб дружина вийшла з ним знову на вулицю до автомобіля поговорити. ОСОБА_1 погодилась, проте в автомобілі він почав погрожувати пістолетом вбити її, якщо заявниця не забере позов про розірвання шлюбу із суду і не віддасть йому дитину. Боячись за своє життя, вона вимушена була пообіцяти, що забере із суду позов.

Крім того, 06.02.2019 р. о 16.00 год. ОСОБА_2 разом із двома особами, вдерся до квартири батьків заявниці. Саме в цей час в квартирі перебувала бабця, донька та сестра. Мати заявниці ОСОБА_7 викликала поліцію та працівників соціальних служб.

Нехтуючи проханнями працівників поліції і соціальних служб, застосовуючи силу, утримуючи перед собою доньку, яка від злочинних дій батька була налякана і плакала, прикриваючись дитиною, як щитом, наражаючи дівчинку на небезпеку, рухаючись прямо на працівників поліції, намагався вийти з квартири з роздягнутою дитиною на вулицю. Працівники поліції відібрали дитину у ОСОБА_2 , а його доставили до відділу поліції.

В зверненнях від 04.12.2018 року, 07.02.2019 року, 15.07.2019 року до Кропивницького ВП ГУ НП у Кіровоградській області, вбачається факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів за захистом своїх законних прав та інтересів, а також за захистом прав та законних інтересів своєї доньки ОСОБА_3 від домашнього насильства ОСОБА_2 .

Вказані звернення зареєстровані до Єдиного реєстру судових розслідувань за №0000977 від 07.02.2019 року, за №0010054 від 04.12.2018 року, за №0000069 від 15.07.2019 року ( а.с 14,15, 27 т.1).

Згідно висновку Комунальної установи «Інклюзивно-ресурсного центру №1» міської ради міста Кропивницького щодо психологічного обстеження ОСОБА_15 від 18.07.2019 року, у дитини спостерігаються ознаки стресу та стійка травма від пережитих подій. Категорично не рекомендовані контакти з батьком для уникнення подальшої психологічної травматизації та загострення стресу (а.с 11-12 т.1).

Висновками психолога психологічної майстерні «Інсайт» щодо психологічного обстеження ОСОБА_6 Соломії від 06.12.2018 року та 07.02.2019 року встановлено, що у поведінці дитини, її взаємодії з оточуючими та грі, спостерігаються ознаки стресу. Категорично не рекомендовані контакти з батьком для уникнення подальшої психологічної травматизації та загострення стресу (а.с 18-20).

З витягів протоколів № 1 від 17.01.2019 р. і № 2 від 21.02.2019 р., встановлено, що комісія з питань координації дій щодо попередження насильства в сім`ї міської ради м. Кропивницького, розглядала заяви постраждалої ОСОБА_1 про факти домашнього насильства по відношенню до неї і малолітньої доньки ОСОБА_3 з боку чоловіка ОСОБА_2 (а.с 21-23,24 т.1).

У висновку виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького вказано, що батько під час відвідування доньки в м. Кропивницькому поводив себе агресивно, за результатами його поведінки відкрито кримінальне провадження. Така поведінка негативно впливає на психологічний стан дівчинки, що підтверджує висновок психологічного обстеження дитини від 07.02.2019.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі заінтересована особа зазначає, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, відомості щодо обставин про домашнє насильство, про які заявляє ОСОБА_1 не внесені до Реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

Втім, з такими аргументами апеляції колегія суддів не погоджується, так як сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію та спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Згідно Порядку формування, ведення та доступу до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2019 року №234, реєстр формується окремо за кожним випадком насильства, до якого вносяться відомості про кривдника, окрім іншого, на підставі судового рішення про застосування (видачу або продовження) обмежувального припису.

Тому, посилання ОСОБА_2 про відсутність відомостей у Реєстрі до винесення рішення у справі, не свідчать про обґрунтованість його заперечень.

Заінтересована особа категорично заперечував вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці та доньки, пояснивши, що з дружиною існують напружені стосунки внаслідок конфліктів з питань режиму участі у вихованні доньки для того з батьків, з ким вона не проживає, а також через те, що заявниця перешкоджає бачитися та спілкуватися з дитиною.

З показань заявниці ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_7 1 грудня 2018 року, незважаючи на нічний час 22:00 год. заявниця впустила його в квартиру, дала можливість поспілкуватися із донькою. Однак, ОСОБА_2 із застосуванням сили забрав із квартири в нічний час доби хвору, роздягнену в одній піжамі дитину, виніс на вулицю і закрив у холодній автівці. Таким чином застосовував до доньки ОСОБА_5 і заявниці домашнє насильство, наражаючи на небезпеку, погрожував ОСОБА_1 позбавленням батьківських прав, відібрання дитини, фізичною розправою, спонукаючи її таким чином підкоритися його вимогам.

Повторно 6 лютого 2019 року він також приїхав для спілкування з дитиною, але силоміць утримував Соломію протягом трьох годин без їжі, води, можливості відправляти фізіологічні потреби, налякав доньку, а потім використовуючи її як щит для тарану працівників поліції, намагався з нею знову вийти на вулицю, його діям завадили працівники поліції.

Згідно норм СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Незважаючи, що на розгляді суду знаходиться спір про визначення місця проживання дитини, режиму участі батьків у її виховання між ОСОБА_16 та ОСОБА_2 , останній відстоював свої інтереси всупереч інтересам дитини шляхом застосування домашнього насильства.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду дитині.

Згідно висновку психологічного обстеження ОСОБА_3 від 06.12.2018 року, згідно якого внаслідок домашнього насильства вчиненого ОСОБА_2 - 01.12.2018 року, у останньої стався сильний нервовий стрес, вона була дуже налякана ( а.с 18 т.1). Висновками психологічного обстеження від 07.02.2019 року, від 18.07.2019 року встановлено, що через домашнє насильство, вчинене заінтересованою особою 06.02.2019 р. щодо ОСОБА_3 у неї виявлено психологічні відхилення, нервовий стрес, спостерігається енурез, «Гиперсинхронний тип ЭЭГ». Категорично не рекомендовано контакти з батьком для уникнення подальшої психологічної травматизації та загострення стресу (а.с 11-12, 19-20 т.1).

Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства, переживання з приводу можливих повторень таких та бажання заявниці ОСОБА_1 попередити та захистити себе і дитину від насильницьких дій з боку ОСОБА_2 свідчать, у тому числі і звернення заявниці з відповідними заявами до Кропивницького ВП ГУ НП у Кіровоградській області ( а.с 14,15, 27 т.1). А також свідчення свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 - очевидців спірних подій вчинення домашнього насильства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у своїй сукупності наведені докази підтверджують факти домашнього насильства вчиненого ОСОБА_2 01.12.2018 року та 06.02.2019 року по відношенню до заявниці та їх малолітньої доньки. Доказів на спростування тверджень заявниці, свідків, заінтересована особа не надав. Небажання ОСОБА_2 врегулювати мирним шляхом питання щодо розлучення із заявницею, змінити свою поведінку, не усвідомлення всієї серйозності своїх дій, підтверджує і досліджений судом першої інстанції аудіозапис телефонної розмови між заявницею та заінтересованою особою, з погрозами в тому числі і відібрати дитину у разі, якщо ОСОБА_1 не відмовиться від позову про розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі заінтересована особа щодо недостовірності такої телефонної розмови питання не ставив, і в суді про неналежність доказу не клопотав.

Зважаючи, на відсутність щирого каяття у заінтересованої особи щодо своїх дій, використання батьківських прав щодо доньки для виправдання свого домашнього насильства, яке вчиняє з метою спонукати ОСОБА_1 до проживання з ним проти її волі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування ризику повторного домашнього насильства, оскільки питання про розірвання шлюбу між заявницею та заінтересованою особою, визначення місця проживання дитини судом не вирішені дотепер. А ухвала суду щодо забезпечення позову, якою заборонено ОСОБА_1 перешкоджати батькові у зустрічах з дитиною, скасована апеляційною інстанцією.

Зазначення у рішенні суду першої інстанції прізвищ та ініціалів свідків як ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , замість правильних ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , висновків суду не спростовують. У апеляційному суді ОСОБА_2 не заперечував, що саме ці особи були допитані судом першої інстанції. Згідно протоколів судового засідання від 29.07.2019 року, 31.07.2019 року вбачається, що судом допитані ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Під час розгляду справи « ОСОБА_25 та С. проти Болгарії» у рішенні від 12 вересня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64).

Суд також наголосив, що концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65).

У своєму рішенні Європейський суд визнав порушення статті 8 Європейської конвенції, зокрема невиконання Болгарією своїх позитивних зобов`язань щодо забезпечення поваги до приватного та сімейного життя заявників. Зокрема, Суд вважав, що право на повагу до приватного та сімейного життя заявників було порушено через нездатність суду своєчасно вирішити питання визначення тимчасового місця проживання дитини, що в свою чергу вплинуло на життя та благополуччя заявника та недостатність та неефективність заходів, які були застосовані у відповідь на поведінку колишнього чоловіка заявниці. Суд також підкреслив, що ставлення до проблеми домашнього насильства як до «приватної справи» несумісне з обов`язком держави захищати сімейне життя громадян і заявників зокрема.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 і малолітньої доньки ОСОБА_15 знайшли об`єктивне підтвердження належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Натомість, заінтересована особа не спростувала фактів образ, погроз, принижень, переслідування, залякування, застосування фізичного насильства.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність у справі підстав для застосування обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 та малолітня донька сторін є особами, що неодноразово постраждали від домашнього насильства, з цього приводу зазнали негативних наслідків, і на даний час потребують захисту у порядку, передбаченому Законом 2229-VIII.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та переоцінки доказів; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні.

Європейський суд з прав людини, неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст. 350-5, ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09 серпня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддя:

Л.М. Дьомич

Судді: С.А. Кіселик

С. І. Мурашко