Справа № 140/1365/18
Провадження №2/140/50/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Царапори О.П.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

Виклад позиції позивача.

30.05.2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30 січня 1988 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Вищекропивнянської сільської ради Немирівського району, що підтверджується витягом з реєстру актів цивільного стану.

Під час шлюбу відповідачем 07.07.1989 року в інтересах сімї за спільні із позивачкою кошти укладено договір купівлі-продажу будинку без номера по вул.Дружби с.Райгород Немирівського району Вінницької області.

20.02.1991 року шлюб між сторонами було розірвано.

03.09.1999 року між позивачем та відповідачем було знову зареєстровано шлюб, який 16.03.2012 року розірвано рішенням Немирівського районного суду Вінницької області.

Після розірвання між позивачкою та відповідачем шлюбу 20.02.1989 року спірний будинок залишався у спільному користуванні. За спільною згодою співвласників до будинку вселилася мати позивачки ОСОБА_6, яка там проживала до дня смерті, а саме до 23.05.2015 року.

Після смерті матері позивачки, відповідач почав чинити перешкоди у використанні позивачкою як житлового будинку так і земельної ділянки на якій розміщений вище вказаний житловий будинок.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно 20.07.2012 року за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на будинок №25 по вул.Дружби с.Райгород Немирівського району.

У реєстрі як підставу виникнення права власності зазначено «договір купівлі-продажу 07.07.1989 року №21, дублікат якого виданий 01.06.2012 року».

Так як позивачка вважає, що її інтереси порушені, тому звернулася до суду з даним позовом.

Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, однак відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 05.06.2018 року.

Заяви, клопотання позивача, відповідача

Під час підготовчого засідання по справі представником позивача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_7, а відповідачем по справі заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_8 Дані клопотання були задоволені, про що свідчить ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 02.08.2018 року.

Крім того в ході судового розгляду відповідачем ОСОБА_4 заявлено клопотання про стягнення витрат з позивача на його користь понесених ним на оплату правової допомоги.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до ухвали судді від 05.06.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 02.08.2018 року закрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання для розгляду справи по суті прибули позивач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просять задовільнити в повному обсязі на підставі вимог викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, мотивуючи це ти тим, що після розірвання шлюбу 05.10.2012 року між позивачкою та відповідачем укладалася мирова угода згідно якої всі сторони підтверджують факт відсутності претензій один до одного щодо майна, яке набуте ним спільно за час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, крім того вважають, що слід відмовити в задоволені позову так як закінчився строк позовної давності щодо звернення позивачем з даним позовом.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надала покази, що відповідач по справі ОСОБА_4 являється її рідним сином та пояснила те, що вона разом із покійним чоловіком давала кошти на купівлю житлового будинку, який на даний час являється спірним майном. Після укладення купівлі-продажу майна документи на житловий будинок знаходилися у неї, про що відомо було позивачці по справі ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення та доводи відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що сторони з 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що не оспорюється жодної із сторін.

Однак шлюбні стосунки між сторонами не склалися, тому 20.02.1991 року шлюб між сторонами був розірвано.

Під час проживання у шлюбі відповідачем по справі було придбано житловий будинок за адресою с.Райгород Немирівського району Вінницької області, про що свідчить договір купівлі-продажу посвідчений в с.Райгород Немирівського району Вінницької області від 07.07.1989 року (а.с.5-6).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за відповідачем по справі 20.07.2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок по вул.Дружба с.Райгород Немирівського району Вінницької області згідно договору купівлі-продажу від 07.07.1989 року (а.с.7-8).

В подальшому 03.09.1999 року сторони повторно зареєстрували шлюбні відносини, однак сімейне життя між сторонами не склалось у звязку з чим рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16.03.2012 року шлюбу між сторонами було розірвано (а.с.9-11).

Як стверджує позивачка у спільному житловому будинку, який придбаний під час укладення шлюбу за домовленістю сторін проживала її матері ОСОБА_6, яка померла 23.05.2018 року, після смерті якої відповідач почав порушувати її право власності на частку у спірному будинку, однак як вбачається із мирової угоди укладеної між сторонами 05.10.2012 року

ОСОБА_2 мав перейти у особисту власність житловий будинок розмішений за адресою вул.Дружби с.Райгород Немирівського району Вінницької області, крім того сторони по справі підтвердили факт відсутності претензій один до одного щодо майна, яке набуте ним спільно за час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю.

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власність . Кожен з подружжя має рівні права володіння , користування і розпорядження цим майном.

Статтею 63 Сімейного Кодексу визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленості між ними.

Згідно вимог ч.2 ст. 72 СК України вбачається що позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст..267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст..257 ЦК України).

Відповідно до ст..253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст..252-255 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 261 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності за вимогами про визнання не дійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

Висновки суду

Враховуючи вище викладене слід зазначити, що між сторонами по справі вдруге розірвано шлюб згідно рішення Немирівського районного суду від 16.03.2012 року, крім того як вбачається із матеріалів справи між сторонами виникав спір щодо поділу спільного майна в натурі, у звязку з чим сторони уклали мирову угоду від 05.10.2012 року, що посвідчується їхніми власноручними підписами та затверджена ухвалою Немирівського районного суду, що не оспорюється сторонами, у звязку з цим вбачається, що позивачка могла знати про порушення її прав та законних інтересів щодо частини майна, яке придбане у шлюбі ще з 2012 року, а твердження того, що її права були порушені після смерті матері, тобто після 23.05.2015 року не можуть бути взяті до уваги, а тому слід зазначити що позивачкою по справі порушено строки позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом, в результаті чого на думку суду позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджуються матеріалами справи та не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.6ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, клопотання відповідача щодо стягнення з позивачки на користь відповідача кошти потрачені на оплату правової допомоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 22 КпШС, 63, 72 СК України, 253, 256, 257, 261, 267, ст. ст. 12, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки вул.Дружби,29 с.Райгород Немирівського району Вінницької області, ІПН НОМЕР_1), представник позивача ОСОБА_3 (юридична адреса Єрусалимка,15 кв.8 м.Вінниця) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання права спільної сумісної власності на майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немирівський районний суд, Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2019 року

Суддя: О.П.Царапора