ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Харків

Справа №643/9380/15-ц

Провадження № 22-ц/818/5451/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2019 року у складі судді Ференчук О.В.

у цивільній справі №643/9380/15-ц за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Харківського слідчого ізолятора (№27), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А., приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І., ОСОБА_6 , третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання недійними договору позики, договору відступлення права вимоги за договором позики та іпотечним договором, про визнання недійсними довіреностей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про вселення в квартиру, -

встановив:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.02.2019 року вказана цивільна справа залишена без розгляду з посиланням на п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та на повторну неявку позивачів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду його позовної заяви, вважаючи її незаконною, і направити справу в цій її частині для продовження розгляду до суду першої інстанції, залишивши без змін ухвалу суду в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції допустив низку порушень норм процесуального права при розгляді справи, а постановляючи 12.02.2019 року ухвалу про залишення справи за його зустріним позовом без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, не звернув увагу на ту обставину, що у справі маються дві його заяви з проханням розглядати справу за його зустрічним позовом за його відсутності. Крім того, просив постановити окрему ухвалу з приводу того, що справа судом безпідставно не розглядалася на протязі чотирьох років.

Інші учасники ухвалу суду не оскаржили, відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходили, причину неявки в судове засідання апеляційного суду не повідомили.

Зважуючи на положення ст.ст.371, 372 ЦПК України та предмет оскарження, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутністю нез`явившихся осіб на підставі наявних у справі матеріалів.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Московського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2019 року підлягає скасуванню у повному обсязі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції за таких підстав.

Згідно частин 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом, який, після передачі справи за підсудністю до Московського районного суду м.Харкова, неодноразово уточнював і остаточно, звернувшись 26.11.2015 року спільно з ОСОБА_3 з уточненою позовною заявою, просив визнати недійсними: договір позики, укладений ОСОБА_4 24.11.2010 року з ним, ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.; договори відступлення права вимоги за договором позики та договором іпотеки, укладені 21.09.2012 року між ОСОБА_4 в особі його представника ОСОБА_6 , діючій на підставі довіреності, посвідченої 08.08.2012 року начальником Харківського СІЗО Піскловим В.М., який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.; довіреності ОСОБА_4 на імя ОСОБА_6 та дублікат довіреності ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , посвідчені начальником Харківського СІЗО Піскловим В.М. (т.1 а.с. 185-190).

31.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в якому просив: стягнути з відповідачів на його користь проценти за користування неповернутою частиною позичених коштів, три проценти річних, а всього 1776000 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1 в рахунок задоволення позовних вимог; надати йому та його представнику право пред`являти правовстановлюючі документи та звертатися усно чи письмово до державних органів, підприємств, організацій та установ з метою реалізації предмета іпотеки; виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 ; передати йому в управління предмет іпотеки на період реалізації квартири; стягнути з відповідачів судові витрати (т.3 а.с.2-10).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до Московського районного суду м.Харкова про об`єднання в одне провадження цивільної справи за його позовом з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3

24.05.2016 року Московськоий районний суд м.Харкова постановив ухвалу: «Об`єднати в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про стягнення процентів за договором позики, трьох відсотків річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки та позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Харківського слідчого ізолятора, приватного нотаріуса ХМНО Малахової Г.І., ОСОБА_6 про визнання договору позики, договору іпотеки, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, довіреності, дублікату довіреності недійсними (т.3 а.с.ю123-124).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно в поданій до Московського районного суду м.Харкова 15.03.2018 року уточненій позовній заяві просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 , вказуючи, що 19.05.2016 року на підставі відповідного застереження в Іпотечному договорі та ст.37 ЗУ «Про іпотеку» він набув права власності на зазначену квартиру, однак реалізувати у повному обсязі право власності перешкоджають відповідачі, які продовжують проживати в зазначеній квартирі і перешкоджають йому вселитися (т.2 а.с.69-70).

В цей же день 15.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю (т.2 а.с.93).

За весь цей час не відбулося жодного судового засідання, розгляд справи неодноразово відкладався.

12.02.2019 року Московський районний суд м.Харкова постановив ухвалу, в якій зазначив: «Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Харківської установи виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А., приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І., ОСОБА_6 , третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визначення правочинів недійсними, та за позовом ОСОБА_1 до позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без розгляду» (т.4 а.с.26-27).

Вказані в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 повністю підтверджуються матеріалами справи і є безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Так, з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції, обґрунтовуючи в ухвалі від 12.02.2019 року процесуальне рішення про залишення позову без розгляду, суд може залишити без розгляду позов лише у разі наявності усіх передбачених цією процесуальною нормою умов, а саме: позивач повторно не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; позивач не звертався до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю.

Матеріали справи свідчать, що такої сукупності умов для залишення позовної заяви без розгляду, як це передбачено п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, немає.

Так, з матеріалів справи вбачається, що про дату, час і місце розгляду справи в останні два судові засідання, а саме 26.11.2018 року і 12.02.2019 року, про які суд першої інстанції в оскарженій ухвалі усупереч вимог ст.260 ЦПК України навіть не вказує, позивачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 , як позивач за зустрічним позовом належним чином, тобто у відповідності до вимог статті 130 чи частини 3 статті 240 ЦПК України, не повідомлені.

Крім того, за чотири роки знаходження справи в провадженні суду першої інстанції не вжито елементарних заходів та процесуальних дій з метою спонукання позивачів до приведення змісту їх позовних заяв у відповідності до вимог ст.119, 121 ЦПК України ( в редакції цього кодексу на 2015-2017р.р.), ст.175 та ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України в редакції, діючій згідно ЗУ №2147-V111 від 03.10.2017 року та визначення кола учасників справи, їх процесуального статусу у відповідності до змісту позовних вимог.

Ухвалою від 12.02.2019 року суд першої інстанції залишив без розгляду позови, яких на той час вже не існувало, оскільки були подані уточнені позовні заяви, які мали відмінний (інший) зміст позовних вимог і коло учасників.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена Подвезько Д.В. ухвала Московського районного суду м.Харкова від 12.02.2019 року підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, передбачених п.п.3, 4 ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 372, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ст.379, ст.ст.382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина