Справа № 466/1108/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 листопада 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Романчук М.С.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

14 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Львівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , якою мати позивачки володіла на підставі свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_5 від 13 жовтня 1993 року виданого Львівською міською адміністрацією.

У визначений законодавством шестимісячний термін, позивач, як єдиний спадкоємець матері звернулась із заявою до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2

13 грудня 2018 р. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належала відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_5 від 13 жовтня 1993 року виданого Львівською міською адміністрацією ОСОБА_3 - племіннику вітчима позивачки - ОСОБА_4 (чоловіка її матері ОСОБА_2 ).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємців у нього немає.

Після його смерті ОСОБА_2 добросовісно, відкрито, безперервно аж до самої смерті проживала у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки вважала її своєю власністю.

Факт добросовісного, відкритого, безперервного проживання у квартирі АДРЕСА_1 покійної матері позивачки ОСОБА_2 понад десять років також підтверджується довідкою ЛКП «Під Голоском 410» від 21.11.2018р. де вказано, що ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1 з 27.05.1987 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебування на обліку в поліклінічному відділенні №2 за цією адресою з 1993 року, доставка пенсії для покійної матері позивачки за цією адресою працівником пошти,квитанціями про оплату комунальних послуг на ім`я ОСОБА_2 .

Крім цього, у вищевказаній квартирі також проживає і сама позивачка з 2007 року по даний час, що підтверджується актом ЛКП «Під Голоском - 410» від 22.11.2018 р. за № 503 у якому зазначається, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з жовтня 2007 року про що у акті підписались сусіди квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Як зазначено у довідці поліклінічного відділення № 2 І-шої міської клінічної лікарні ім.. Князя Лева від 11.02.2019 р. ОСОБА_2 в 2008 році перенесла перелом лівої шийки бедра і на протязі 10 років потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим позивачка проживала разом із матір`ю , яка фактично була лежачою хворою і не могла себе обслуговувати, за адресою АДРЕСА_1 .

Тому просить позов задовольнити та прийняти рішення яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяви (клопотання) учасників справи:

18.03.2019 представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Чліянц А.А. подала клопотання про витребування доказів (а.с.126-127);

18.03.2019 представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Чліянц А.А. подала клопотання про долучення доказів (а.с.135-136);

04.04.2019 представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Чліянц А.А. подала клопотання про витребування доказів (а.с.148);

24.05.2019 представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Чліянц А.А. подала заяву про виправлення описки в ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 04 квітня 2019 року (а.с.170);

17.09.2019 представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Чліянц А.А. подала клопотання про витребування доказів (а.с.195-196);

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання дна 19.03.2019 року (а.с.120-121);

19.03.2019 року підготовче засідання відкладено (а.с.142);

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.04.2019 року справу призначено до судового розгляду на 27.05.2019 року (а.с.152-155);

27.05.2019 року судове засідання відкладено (а.с. 172);

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.06.2019 року виправлено описку в ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 04.04.2019 року (а.с.176-179);

18.06.2019 року судове засідання відкладено (а.с. 180-181);

16.07.2019 року судове засідання відкладено (а.с. 189);

17.09.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву ; (а.с. 202-203);

13.11.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву ; (а.с. 240-241);

В судове засідання 19.11.2019 року:

позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату час та місце розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить інформація вихідної кореспонденції суду (а.с.243). Заяв та клопотань не надходило. Причини неявки не відомі;

представник позивача - адвокат Чліянц А.А., не з`явилась, про дату час та місце розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про повідомлення осіб у справі про дату, час, місце судового засідання (а.с.242). Подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити (а.с. 244);

представника відповідача - Львівської міської ради - Тарасович О.І. не з`явилась, про дату час та місце розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про повідомлення особи у справі про дату, час та місце судового засідання від 05.11.2019 року (а.с.242). Подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що при прийнятті рішення покладається на розсуду суду. Однак в своїх поясненнях в судовому засіданні 13.11.2019 року вказала, що не вбачає підстав для відмови у позові, оскільки документально підтверджено, що мати позивачки володіла частиною вищезгаданої квартири, та той факт, що позивачка успадкувала після матері її частку. Щодо частки , яка належала ОСОБА_3 . Львівська міська рада не має підстав до визнання його спадщини відумерлою та з таким позовом звертатися до суду не буде. Оскільки мати позивачки та сама позивачка користувалися часткою, яка належала ОСОБА_3 відкрито та безперервно, представник відповідача не вбачає підстав до відмови у позові.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено:

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_5 від 13 жовтня 1993 року виданого Львівською міською адміністрацією ОСОБА_2 належала частка квартири АДРЕСА_1 . Інша частка на підставі вищевказаного свідоцтва належала ОСОБА_3 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (мати позивачки), що підтверджується свідоцтвом про смерть,Серія НОМЕР_1 виданим 19 січня 2018 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено актовий запис № 86 (а.с.13).

Факт родинних стосунків позивачки та ОСОБА_2 підтверджується:

- свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 виданим 31 серпня 1955 року,

- свідоцтвом про одруження ОСОБА_1 від 17.03.1984 р. видане Відділом ЗАГС виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено запис за № 104 (а.с.12);

свідоцтвом про одруження матері позивачки ОСОБА_2 , серія НОМЕР_3 від 22.10.1977 р., яке видане відділом ЗАГС виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено запис за № 396 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , якою мати позивачки володіла на підставі свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_5 від 13 жовтня 1993 року виданого Львівською міською адміністрацією.

У визначений законодавством шестимісячний термін, позивач, як єдиний спадкоємець матері звернулась із заявою до Третьої львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 (а.с. 225).

13 грудня 2018 р. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи , яка була заведена після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та належним чином завірена копія якої судом витребувана із Третьої Львівської державної нотаріальної контори та долучено до матеріалів справи (а.с. 207-234).

Інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належала відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_5 від 13 жовтня 1993 року виданого Львівською міською адміністрацією ОСОБА_3 - племіннику вітчима позивачки - ОСОБА_4 (чоловіка її матері ОСОБА_2 ).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть , серія НОМЕР_4 яке видане відділом РАГС Львівського міськвиконкому 04 вересня 1997 року та про що зроблено запис № 5214 (а.с.11).

У відповіді Миколаївської державної нотаріальної контори №551/01-16 від 04.04.2019 р. зазначається, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилася. Додатково повідомляється, що документи нотаріальної контори до 2002 року передано на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву (а.с.164).

Відповідно до листа Львівського державного нотаріального архіву № 466/1108/19 від 17.09.2019р. згідно даних алфавітних книг обліку спадкових справ за 1997-2004 роки Третьої Львівської державної нотаріальної контори спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилася (а.с.234).

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 добросовісно, відкрито, безперервно аж до самої смерті проживала у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки вважала її своєю власністю.

Факт добросовісного, відкритого, безперервного проживання у квартирі АДРЕСА_1 покійної матері позивачки ОСОБА_2 понад десять років підтверджується довідкою ЛКП «Під Голоском 410» від 21.11.2018р. де вказано, що ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1 з 27.05.1987 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19), перебування на обліку в поліклінічному відділенні №2 за цією адресою з 1993 року (а.с.22), доставка пенсії для покійної матері позивачки за цією адресою працівником пошти (а.с.23), квитанціями про оплату комунальних послуг на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 24-78).

Крім цього, у вищевказаній квартирі також проживає і сама позивачка з 2007 року по даний час, що підтверджується актом ЛКП «Під Голоском - 410» від 22.11.2018 р. за № 503 у якому зазначається, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з жовтня 2007 року про що у акті підписались сусіди квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (а.с. 20) .

Як зазначено у довідці поліклінічного відділення № 2 І-шої міської клінічної лікарні ім.. Князя Лева від 11.02.2019 р. ОСОБА_2 в 2008 році перенесла перелом лівої шийки бедра і на протязі 10 років потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим позивачка проживала разом із матір`ю , яка фактично була лежачою хворою і не могла себе обслуговувати, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.22).

Вказані вище факти підтвердила допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка проживає по АДРЕСА_3 та яка показала, що ОСОБА_2 проживала у квартирі АДРЕСА_1 з травня 1987 року і по день смерті, а її донька ОСОБА_1 проживає у цій квартирі з 2007 року по даний час.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши обґрунтування позивача, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК Українивстановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК Українивстановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК Українивідноситься, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 344 ЦК України Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119.

П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 добросовісно заволоділа спірною 1/2 часткою квартири (так, вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, добросовісно помиляючись та вважаючи себе спадкоємцем колишнього власника вказаного майна ОСОБА_3 , її далекого родича), володіла нею з цього часу відкрито та безперервно протягом більш як 21 рік, а саме проживала та була зареєстрована у спірній квартирі з 1987 року по день смерті, здійснювала її утримання, сплачувала комунальні послуги.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що власник спірного майна помер ІНФОРМАЦІЯ_2 тобто у такого майна з 1997року відсутній власник.

Позивачка, як і її покійна мати заволоділа майном без достатніх правових підстав, тобто у ОСОБА_2 у 1997 році та у ОСОБА_1 у 2018 році були відсутні правові підстави для виникнення права власності в момент заволодіння (договір, спадкування, тощо).

Крім цього, спадкоємців (правонаступників) у померлого немає. Судом встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 на заводилася.

Відповідно до положень статті 263ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідност. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись:

- ст. ст. 15, 16, 316, 317, 328, 344 ЦК України,

- ст.ст.12,13,15,16,19,81, 247,263-265 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Львівського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, такий строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України

- http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Повний текст рішення складено 20 листопада 2019 року включно.

Суддя О. Ф. Федорова