ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

18 липня 2015 року ПАТ "Альфа-Банк" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2011 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк", та відповідачем ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №800000541, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10000,00 доларів США для власних потреб зі сплатою за користування кредитом 14,75% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 14.11.2022 року. Також 14 листопада 2011 року між сторонами було укладено договір іпотеки. Відповідач за первісним позовом умови кредитного договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 14.06.2015 року, утворилась заборгованість в загальному розмірі 298807,86 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 175272,58 грн., що еквівалентно 8335,40 дол. США, заборгованості за відсотками в сумі 34763,71 грн., що еквівалентно 1653,25 грн., та пені в розмірі 88771,57 грн., що еквівалентно 4221,69 дол. США. Тому ПАТ "Альфа-Банк" просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованості в загальному розмірі 298807,86 грн. та судові витрати в сумі 2988,08 грн.

25 жовтня 2017 року із зустрічною позовної заявою до ПАТ "Альфа-Банк" звернулась ОСОБА_3, обґрунтувавши її тим, що між нею та банком 14 листопада 2007 року належним чином не було укладено договір кредиту і договір іпотеки, оскільки доказів про отримання кредитних коштів ПАТ "Альфа-Банк" не надав. Також при укладенні кредитного договору №800000541 від 14.11.2011 року позивача за зустрічним позовом було введено в оману щодо вартості кредиту, реальної процентної ставки і абсолютного значення подорожчання кредиту. При видачі кредитних коштів, банком було утримано плату за видачу кредиту (комісійну винагороду), що є порушення Закону України "Про захист прав споживачів". Тому ОСОБА_3 просила визнати кредитний договір №800000541, укладений між ЗАТ "Альфа Банк" та ОСОБА_3 від 14.11.2007 року недійсним (а.с. 194-197 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» борг за договором від 14 листопада 2007 року в сумі 298807,86 грн., з яких заборгованість по кредиту - 175272,58 грн., заборгованість по відсоткам - 34763,71 грн., пеня - 88771,57 грн., а також витрати на судовий збір в сумі 2988,08 грн.; всього - 301795,94 грн.; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ "Альфа-Банк" про визнання кредитного договору недійсним відмовлено (а.с. 206-211 т.1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості та задоволення її зустрічних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою представника ПАТ «Альфа-Банк» - Грицая В.О. та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 (а.с. 179, 180 т.3).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених первісних і зустрічних позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 листопада 2007 року між позивачем ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» (банк), та ОСОБА_3 (позичальник) укладеного кредитний договір №800000541, за умовами якого позичальник отримала кредит на суму 10000,00 доларів США на часткову оплату вартості земельної ділянки зі сплатою за користування кредитом 14,75% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 14.11.2022 року (а.с. 5-6, 7-9 т.1, 51-52, 53-55 т.2).

Згідно пункту 2.10 Розділу №1 "Базові умови кредитування", комісійна винагорода за розрахунково-касове обслуговування становить 1,5% від суми кредиту, а саме 757,50 грн.

Відповідно до п. 2.1. розділу №2 "Загальні умови кредитування" позичальник гарантує, що на момент укладення Договору, зокрема, він є дієздатною особою, яка має повне право укласти та виконати цей Договір, отримати Кредит за ним та відповідати по своїх зобов'язаннях; перед укладенням Договору він (позичальник) в повній мірі ознайомлений з умовами надання Кредиту, в тому числі сукупною вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, що використовується Банкам для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, в разі якщо повернення кредиту відбувається у валюті відмінній від валюти зобов'язання, реальною процентною ставкою, абсолютним значенням подорожчання кредиту, а також іншою інформацією згідно з вимогами чинного законодавства України; він (позичальник) усвідомлює свої дії, якими може свідомо керувати, та не перебуває під впливом помилки, обману, насилля, погрози, тяжкої обставини; він володіє українською мовою в обсязі, достатньому для повного розуміння умов даного Договору.

За змістом п. 7.1 Загальних умов кредитування Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом частинами у терміни, що визначені Додатком №1 до цього Договору, а також належним чином виконати інші зобов'язання, викладеш в цьому Договорі.

У пункті 8.1 Загальних умов кредитування договору №800000541 від 14.11.2007 року визначено, що проценти за користування Кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування Кредитом виходячи з 30 днів у місяці та 360 у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів, що підлягають оплаті, на день здійснення остаточного повернення Кредиту.

У разі набуття Кредитором на підставах передбачених цим Договором права вимагати від Позичальника дострокового Повернення Кредиту, Кредитор направляє на адресу Позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення Кредиту, сплату нарахованих процентів за користування Кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим Договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення Кредитором листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та про дострокове повернення Кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа Позичальнику за адресою його проживання (реєстрації) зазначеною Розділі №1 цього Договору. Лист про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та дострокове повернення кредиту в будь-якому випадку вважається отриманим Позичальником після спливу семи днів з дня відправлення відповідного листа (п. 9.1 Загальних умов кредитування).

В пункті 10.5 Загальних умов кредитування, сторони, реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного Договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 (п'ятдесят) років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності.

Додатком №1 до кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року погоджено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 10-12 т. 1, 56-58 т.2).

Додатком №2 до кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року між сторонами узгоджено Графік погашення кредиту (а.с. 90-91 т.2).

Судом апеляційної інстанції витребувано та оглянуто оригінал кредитної справи за вказаним вище кредитним договором №800000541 від 14.11.2007 року, який знаходиться в матеріалах справи у томі 2, зокрема, оригінал кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року, Загальних умов кредитування, Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 51-52, 53-55, 56-58 т.2).

Позивачу було перераховано на рахунок НОМЕР_1 суму в розмірі 10000,00 дол. США 14.11.2007 року, що підтверджується, зокрема, випискою по особовому рахунку на аркуші справи 17 у томі 1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 умов щодо погашення кредиту, станом на 14.06.2015 року за кредитним договором №800000541 від 14.11.2007 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 298807,86 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 175272,58 грн., що еквівалентно 8335,40 дол. США, заборгованості за відсотками в сумі 34763,71 грн., що еквівалентно 1653,25 грн., та пені в розмірі 88771,57 грн., що еквівалентно 4221,69 дол. США., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості на аркуші справи 16 у томі 1, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем за первісним позовом.

Необхідно зауважити, що пеню в сумі 88771,57 грн., що еквівалентно 4221,69 дол. США., за кредитним договором позивач за первісним позовом розрахував за один рік за період з 14.05.2014 року по 14.05.2015 року.

ПАТ «Альфа-Банк» було направлено ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення кредиту за вих. №58129-102б/б від 06.07.2015 року, що підтверджується копією вказаної вимоги, а також копією реєстру рекомендованих поштових відправлень та квитанцією Укрпошти від 07.07.2015 року (а.с. 18, 19 т.1).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року, отримання позичальником на рахунок НОМЕР_1 кредитних коштів на суму 10000,00 дол. США; приймаючи також до уваги, що ОСОБА_3 тривалий час здійснювала погашення кредитної заборгованості, однак допустила прострочення платежів, - колегія приходить до висновку про наявність підстав та необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу за вказаним договором в сумі 298807,86 грн., з яких заборгованість по кредиту - 175272,58 грн., заборгованість по відсоткам - 34763,71 грн., пеня - 88771,57 грн.

Посилання апелянта на те, що банком не представлено доказів видачі позичальнику готівкою кредитних коштів в сумі 10000,00 дол. США - не свідчить про невиконання банком умов кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 особисто укладала та підписувала вищевказаний кредитний договір, що підтверджується оригіналом цього договору; ОСОБА_3 не оспорює факту його підписання.

Судом встановлено, що понад шість років (з часу укладення кредитного договору і по квітень 2014 року) апелянт періодично, систематично здійснювала дії на виконання умов кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року, вносила періодичні платежі на погашення заборгованості. Викладене стверджується представленим банком розрахунком заборгованості №800000541 від 14.11.2007 року (а.с. 16 т.1), не оспорюється відповідачкою за первісним позовом та свідчить про визнання відповідачкою умов оспорюваного кредитного договору та факту отримання кредитних коштів.

Крім того, до суду з позовом щодо оспорювання кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року,до моменту подачі банком у липні 2015 року позову про стягнення заборгованості, ОСОБА_3 не зверталась, до правоохоронних органів з відповідними заявами також не зверталась.

Більше того, між сторонами укладено іпотечний договір №-И від 14.11.2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором №800000541 від 14.11.2007 року, що також свідчить про факт визнання умов оспорюваного кредитного договору (а.с. 59-69 т.2). Доказів оскарження іпотечного договору №-И від 14.11.2007 року суду не надавалось, як і не заявлено вимог про визнання його недійсним.

Враховуючи наведене, визнання апелянтом факту укладання кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року; зважаючи на встановлення факту систематичного вчинення апелянтом протягом тривалого часу дій, що свідчать про визнання нею умов вказаного кредитного договору та усвідомлення необхідності їх виконання, - колегія дійшла висновку, що самий лише факт відсутності у банку оригіналу меморіального ордеру та оригіналу заяви про видачу готівки не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та не доводить факту неотримання ОСОБА_3 у 2007 році кредитних коштів у відповідному розмірі.

Апеляційним судом встановлено, що оригінали меморіального ордеру та заяви відповідачки про видачу готівки відсутні у банку у зв»язку із закінченням строку зберігання, що підтверджується викладеним у належній формі актом банку про вилучення для знищення документів від 20.05.2013 року за №4 (а.с. 183 - 186 у т. 3).

Твердження апелянта щодо невиконання банком зобов»язання з видачі кредитних коштів позивачу за зустрічним позовом є безпідставними, недоведеними.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

У даній справі встановлено, що стверджується письмовими матеріалами, що спірний договір споживчого кредиту укладений сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, що стверджується представленим розрахунком заборгованості; кредитний договір №800000541 від 14.11.2007 року, Загальні умови кредитування, Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, Графік погашення кредиту підписані ОСОБА_3; наведене апелянтом не спростовано.

Доводи апелянта про введення її в оману щодо вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту є надуманими, спростовуються викладеними вище доказами.

Посилання апелянта на те, що пункт 2.10 Розділу №1 "Базові умови кредитування", де передбачено, що комісійна винагорода за розрахунково-касове обслуговування становить 1,5% від суми кредиту, а саме 757,50 грн., містить несправедливу умову, що порушує права споживача - не свідчить про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання кредитного договору недійсним у повному обсязі.

Колегія наголошує, що позов про визнання недійсним певного пункту кредитного договору позивачем ОСОБА_3 не заявлено; первісна позовна заява банку не містить вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 комісійної винагороди.

Більше того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач за зустрічним позовом мала можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, що діяв на час укладення оспорюваного договору, відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом ОСОБА_3 не скористалася, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить тривале виконання договору.

Колегія звертає увагу, що ухвалою апеляційного суду від 27.11.2018 року ОСОБА_3 відмовлено у призначенні бухгалтерсько-економічної експертизи у зв»язку з необґрунтованістю відповідного клопотання, однак в подальшому належним чином обґрунтоване клопотання про призначення експертизи апелянтом заявлене не було. Інших доказів на підтвердження своєї позиції апелянтом суду не представлено, клопотань про їх витребування не заявлено; зокрема, клопотання щодо призначення у справі почеркознавчої експертизи щодо підписів у кредитному договору, - у суді апеляційної інстанції не заявлено; викладене стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

Враховуючи викладене вище, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору №800000541 від 14.11.2007 року недійсним у повному обсязі - необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді