Справа № 203/1724/17 Головуючий в суді І інстанції П`ятничук І.В.
Провадження № 22ц-824/9510/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 , що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 , на її користь 145 452, 50 грн. інфляційних втрат, 13 709, 30 грн. трьох відсотків річних та 186 549, 00 грн. відсотків за безпідставне користування її грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року з відповідача на її користь було стягнуто 181 304, 80 грн., що було еквівалентно 18 000 доларів США, які передавалися за придбання квартири, однак дане рішення було виконане відповідачем лише 12 грудня 2016 року, тому, на її думку, відповідач безпідставно протягом тривалого часу користувався її коштами і за цей час вони знецінилися.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує на те, що відповідачем тривалий час не виконувалося рішення про стягнення на її користь коштів, тому він продовжував безпідставно користуватися її грошима, що порушило її права, тому, на її думку, вона має право на стягнення з відповідача коштів та штрафних санкцій відповідно до ст.ст. 625, 1214 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог та, оскільки судом не встановлено наявності між сторонами боргових зобов`язань, то дана обставина унеможливлює застосування ст.ст. 625, 1214 ЦК України про стягнення з відповідача відсотків на користування коштами, через що місцевий суд вважав відсутніми підстави для задоволення позову.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2009 року ОСОБА_3 відчужив ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу належну йому квартиру АДРЕСА_1 , а 11 грудня 2009 року ОСОБА_1 в свою чергу продала цю квартиру ОСОБА_4 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2010 року ОСОБА_3 було визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном його сина ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 09.10.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було визнано недійсним.

Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 задоволено, витребувано квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_4 і повернуто її у власність ОСОБА_3

23 вересня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2001 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 .

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . 181 304 грн. 80 коп., та 1 813 грн. 05 коп. судових витрат у сумі, а всього - 183 117 грн. 85 коп. (т.1, а.с.33-37). Вказане рішення набрало законної сили.

Виконавчий лист Кіровського районного суду міста Дніпропетровська про стягнення вказаної суми датований 19 червня 2014 року, виданий позивачці 10 квітня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається та визнано сторонами, що на виконання цього рішення 12 грудня 2016 року на р/р ОСОБА_1 відповідачем перераховано 183 117 грн. 85 коп. (т.1, а.с.32).

Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з жовтня 2009 року по грудень 2016 року.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

Таким чином, правовий аналіз норм статей 509, 541, 543, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення зі боржників коштів, яке вони не виконали, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16, від 10 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставин справи та вказаних вимог Закону не врахував, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем тривалий час не виконувалося рішення суду про стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_1 , і таке зобов`язання є грошовим оскільки передбачає обов`язок сплати коштів, тому позивачка має право на стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

При цьому колегія суддів враховує, що у разі неповернення або невчасного повернення суми боргу, індекс інфляції, три відсотки річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, тому ці суми підлягають нарахуванню саме з моменту вступу в законну силу рішення суду про стягнення з відповідача коштів у розмірі 183 117, 85 грн., тобто з 18 листопада 2014 року, по день фактичного повернення цього боргу 12 грудня 2016 року, тому з урахуванням наведеного, сума трьох відсотків річних, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 11 364 грн. 12 коп. ((183 117, 85 грн. - сума боргу) ? 3 % / 100% / 365 днів ? (756 - кількість днів прострочення)), та 117 891 грн. 27 коп. інфляційних втрат відповідно до індексів інфляції, які діяли у цей період.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача відсотків на підставі ст. 1214 ЦК України як за безпідставне користування коштами задоволенню не підлягають, оскільки дана норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 364 грн. 12 коп. - трьох відсотків річних, 117 891 грн. 27 коп. - інфляційних втрат, всього - 129 225 (сто двадцять дев`ять тисяч двісті двадцять п`ять) грн. 39 коп., та 3230 грн. 65 коп. судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: