ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/1763/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Шибінська А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2019 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки через заборгованість по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

02 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила:

--- збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки від заробітку (доходу) до 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви;

--- стягнути з відповідача на її користь пеню за заборгованістю зі сплати аліментів у розмірі 3650,20грн;

--- стягнути з відповідача на її користь кошти, що були витрачені протягом часу заборгованості по сплаті аліментів на лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4828,89грн.

В ході розгляду справи позивачка неодноразово змінювала та уточнювала позовні вимоги й остаточно просила збільшити розмір аліментів з 1/4 до 1/3 частки, стягнути пеню в розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, згідно ст.196 п.1 СК України в розмірі 3650,00грн, а також додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (хворобою), згідно ст.185 п.1 СК України в розмірі 14568,00грн.

Позов обґрунтований наступним.

Вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2010 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Шлюб розірвано на підставі рішення Херсонського міського суду від 21.03.2017 року.

Рішенням Херсонського міського суду від 21.03.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 07.02.2017 року вказане рішення суду першої інстанції частково змінено, зменшено визначений до стягнення розмір аліментів з 1/3 частки від заробітку доходу щомісячно до 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно.

Однак, на сьогоднішній день сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача за виконавчим листом № 766/13364/16-ц на утримання неповнолітнього сина, є вкрай недостатньою, оскільки син має постійні проблеми зі здоров`ям, перебуває на медичному обліку у зв`язку з тим, що часто хворіє на застудні захворювання і потребує індивідуального догляду. Крім лікування хронічної застуди Марк двічі на тиждень відвідує логопеда, прийом якого коштує 120,00грн. Крім того, дитина відвідує приватний дитячий садок, який коштує 100,00грн і 1 раз на тиждень відвідує уроки англійської мови, що коштують 80,00грн. 08.07.2017 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, отже розмір аліментів, присуджених рішенням суду, менший за встановлений мінімум.

Також вказала, на те, що відповідач за станом на 01.06.2017 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12102,69грн (за 7 місяців 2016 року 6563,82грн та за 5 місяців 2017 року 5538,87грн). Всі її прохання про надання допомоги залишились безрезультатними.

Позивачкою надано розрахунок пені за заборгованістю зі сплати аліментів, за яким неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Отже, розрахунок пені за 2016 рік:

--- 1. Червень (30 днів, заборгованість за 29-30 число). 90 : 100 х 1 х 2 дні = 1,8грн,

--- 2. Липень (31 день). 873,75 : 100 х 1 х 31 = 269,7грн,

--- 3. Серпень (31 день). 873,75 : 100 х 1 х 31 = 269,7грн,

--- 4. Вересень (30 днів). 986,73 : 100 х 1 х 30 = 294грн,

--- 5. Жовтень (31 день). 1193,29 : 100 х 1 х 31 = 368,9грн,

--- 6. Листопад (30 днів). 973,12 : 100 х 1 х 30 = 291грн,

--- 7. Грудень (31 день). 1572,58 : 100 х 1 х 31 = 486,70грн, тобто пеня за 2016 рік складає 1981,8грн (1,8грн + 269,7грн + 269,7грн + 294грн + 368,9грн + 291грн + 486,7грн).

Розрахунок пені за 2017 рік:

--- 1. Січень (31 день). 922,36 : 100 х 1 х 31 = 285,2грн,

--- 2. Лютий (28 днів). 927,17 : 100 х 1 х 28 = 257грн,

--- 3. Березень (31 день). 1626,46 : 100 х 1 х 31 = 502,2грн,

--- 4. Квітень (30 днів). 1098,57 : 100 х 1 х 30 = 327грн,

--- 5. Травень (31 день). 964,31 :100 х 1 х 31 = 297,6грн, тобто пеня за 2017 рік складає 1668,4грн (285,2грн + 257грн + 502,2грн + 327грн + 297,6грн).

Таким чином, загальний розмір пені за 2016 та 2017 роки складає 3650,2грн (1981грн + 1668,4грн).

Від відповідача до суду надійшли відзив та додаткові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги ОСОБА_2 він не визнає з огляду на таке. Його дохід не збільшився, на його утриманні перебуває його мати похилого віку, яка має ряд хронічних хвороб та потребує постійного догляду. З липня 2017 року регулярно з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання спільної дитини. З урахування виплати аліментів фактичний його дохід складає 2144 грн. Крім того, що місячний розмір аліментів складає 1429грн, що значно перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку.

Щодо стягнення нарахованої позивачем пені зазначає, що його вина у простроченні виплати аліментів відсутня, а тому відсутні підстави для застосування відповідальності відповідно до ч.1 ст.196 СК України, оскільки розмір аліментів, які повинен був сплачувати відповідач, було визначено рішенням апеляційного суду 07.02.2017 року, а на виконання до місця роботи надійшов лише в липні 2017 року і одразу було стягнуто половину з заробітної плати. Тобто, з липня 2017 року відповідачем регулярно відраховується і щомісячна оплата аліментів і заборгованість.

Стосовно стягнення витрат на лікування, то вони є необґрунтованими, оскільки позивачкою не зазначено правову природу заявленої суми, не доведено їх особливий характер. Окрім того, зазначив, що ним в добровільному порядку надається матеріальна допомога дитині. Фактичні витрати на лікування сина, здійснене позивачкою, він визнає у розмірі 1955,10грн, а в решті, тобто всі інші копії чеків, надані позивачкою, вважає безпідставними й такими, що не відносяться до лікування дитини. Як сумлінний батько він, крім аліментів, за власним бажанням сплачує додаткові кошти на утримання дитини. Так, він за квитанціями від 19.12.2017р, від 19.01.2018р, від 19.02.2018р, від 19.03.2018р здійснив переказ позивачці 4000грн, яких достатньо для покриття витрат на лікування сина.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2019 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:

--- змінити розмір аліментів, визначених рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.11.2016 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 07.02.2017 року (справа № 766/5863/16-ц року), та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття з дати набрання рішенням законної сили;

--- стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення аліментів у розмірі 20946,71грн;

--- стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на лікування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 977,55грн;

--- стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1204,16грн;

--- в решті позовних вимог відмовити;

--- рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню на підставі ст.430 ЦПК України.

У своїй апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення пені за прострочення аліментів у розмірі 20946,71грн та додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 977,55грн та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення аліментів у розмірі 20946,71грн та додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 977,55грн. Зокрема зазначив, що суд в порушення ч.1 ст.13 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позові заявлено вимогу про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 3650,2грн, а суд стягнув 20946,71грн. Також вказав, що суд не врахував того, що він (відповідач) добровільно сплачував аліменти (додаткові витрати на дитину) згідно квитанцій від 19.02.2018р, 19.03.2018р та 19.12.2018р.

Таким чином, судове рішення оскаржується лише в частині стягнення з відповідача пені за прострочення аліментів у розмірі 20946,71грн та додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 977,55грн і не оскаржується в решті, зокрема в частині зміни розміру аліментів, а саме про стягнення не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, в частині відмови в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів з 1/4 частки від заробітку (доходу) до 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, а також в частині відмови у стягненні додаткових витрат на дитину в розмірі, що перевищує 977,55грн.

У своєму відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Згідно свідоцтву про народження позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8 т.1).

Відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08.11.2016 року у справі №766/5863/16-ц, яке змінено рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 07.02.2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2016 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10; 11-12 т.1).

Рішенням Херсонського міського суду від 21.03.2017 року у справі №766/13364/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу позов був задоволений, шлюб між сторонами був розірваний (а.с.14 т.1).

Згідно довідки-розрахунку, виданої старшим державним виконавцем Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, заборгованість по аліментах ОСОБА_1 , згідно виконавчому листу № 766/5863/16-ц від 27.02.2017р, виданого Херсонським міським судом Херсонської області, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 29 червня 2016 року по 01.06.2017 року складає 12102,69грн (а.с.59 т.1).

Зокрема, заборгованість за лютий 2007 року складає 927,17грн, за березень 2017 року 1626,46грн, за квітень 2017 року 1098,57грн, за травень 2017 року 964,31грн.

Відповідно до наданих за місцем роботи відповідача довідок від 05.12.2017 року та б/н, які сторонами не заперечуються, з липня 2017 року із заробітної плати відповідача регулярно здійснюються виплати за виконавчими документами: за липень 3445,06грн, за серпень 2159,15грн, за вересень 2336,30грн, за жовтень 2301,17, за листопад 2301,17грн, Здійснюються й інші утримання (а.с.97, 111 т.1).

За довідкою № 4139/6 про потребу дитини у домашньому догляді від 23.12.2015р ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіє на часті респіраторні захворювання, дитина перебуває на диспансерному обліку з 11.03.2013 року, довідка дійсна до 23.12.2016 року (а.с.168 т.1).

Відповідно до виписки із медичної стаціонарного хворого та переліку медикаментів, затрачених батьками ОСОБА_3 , за період лікування з 25.12.2017 року по 05.01.2018р. в хірургічному відділенні Комунального закладу "Херсонська дитяча обласна Клінічна лікарня", історія хвороби № 222679, вбачається, що фактичні витрати на лікування склали у розмірі 1955,10грн, що підтверджується копіями чеків аптеки ЧП "Е-фарма" від 25.12.2017 № 59258 на суму 532,45грн, № 59259 на суму 438,67грн, № 59260 на суму 241,45грн, № 59261 на суму 167,55грн, від 26.12.2017 № 59304 на суму 498,34грн та від 27.12.2017 № 66928 на суму 76,64грн (а.с.153-158 т.1).

Щодо позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, то апеляційний суд виходить з такого.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення аліментів у розмірі 20946,71грн, суд першої інстанції, пославшись на положення ч.1 ст.196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), виходив з того, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, тобто повинна нараховуватися за формулою p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) +……….(An х 1% х Qn), де:

p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

При цьому суд послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та у зв`язку з цим суд не прийняв до уваги розрахунок нарахованої (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів, зроблений позивачкою. Також суд вважав, що право позивачки на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, виникає з моменту несплати аліментів з 29 червня 2016 року по 31 травня 2017 року, а строк прострочення по 02 липня 2017 року.

Однак, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

P = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) +………. (An х 1% х Qn), де:

p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц.

Враховуючи положення СК України та вищезазначений висновок Верховного Суду, суд першої інстанції не прийняв до уваги розрахунок нарахованої (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів, зроблений позивачкою, та прийшов до висновку, що пеня має бути стягнута у розмірі 20946,71грн, виходячи з наступного розрахунку:

червень 2016 року сума не сплачених аліментів 90,60грн х 1% х 337 (кількість днів прострочення) = 305,32грн;

липень 2016 року сума не сплачених аліментів 873,75грн х 1% х 336 (кількість днів прострочення) = 2 664,94грн;

серпень 2016 року сума не сплачених аліментів 873,75грн х 1% х 305 (кількість днів прострочення) = 2 394,08грн;

вересень 2016 року сума не сплачених аліментів 986,73грн х 1% х 274 (кількість днів прострочення) = 2 703,64грн;

жовтень 2016 року сума не сплачених аліментів 1193,29грн х 1% х 244 (кількість днів прострочення) = 2 911,63грн;

листопад 2016 року сума не сплачених аліментів 973,12грн х 1% х 213 (кількість днів прострочення) = 2 072,75грн;

грудень 2016 року сума не сплачених аліментів 1572,58грн х 1% х 183 (кількість днів прострочення) = 2 877,82грн;

січень 2017 року сума не сплачених аліментів 922,36грн х 1% х 152 (кількість днів прострочення) = 1 401,99грн;

лютий 2017 року сума не сплачених аліментів 927,17грн х 1% х 121 (кількість днів прострочення) = 1 121,88грн;

березень 2017 року сума не сплачених аліментів 1626,46грн х 1% х 93 (кількість днів прострочення) = 1 512,61грн;

квітень 2017 року сума не сплачених аліментів 1098,57грн х 1% х 62 (кількість днів прострочення) = 681,11грн;

травень 2017 року сума не сплачених аліментів 964,31грн х 1% х 31 (кількість днів прострочення) = 298,94грн.

Отже, позивачкою самостійно установлено термін, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, з якого вираховується кількість днів прострочення сплати аліментів за кожний місяць, а саме до 01 липня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення Апеляційним судом Херсонської області від 07.02.2017 року рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Враховуючи те, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08.11.2016 року оскаржене відповідачем в апеляційному порядку та змінено рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 07 лютого 2017 року, слід дійти висновку про те, що рішення про стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 набрало законної сили 07.02.2017 року, що узгоджується із нормою ч.1 ст.223 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення Апеляційним судом Херсонської області від 07.02.2017 року.

Отже, передбачене ч.1 ст.196 СК України право позивачки на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, виникає з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів, тобто із 07.02.2017 року, а тому відсутні правові підстави для стягнення пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів до вказаної дати, тобто не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені за несплату аліментів за період до 06.02.2017 року включно.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 08.07.2019 року у справі № 712/13276/16-ц.

Таким чином, не можна погодитися з рішенням суду першої інстанції про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період до 06.02.2017 року включно.

Разом з тим, апеляційний суд не може повністю погодитися з доводами відповідача про відсутність його вини у несплаті аліментів (оскільки, як він вказав, після рішення апеляційного суду 07.02.2017 року виконавчий лист на виконання до місця роботи надійшов лише в липні 2017 року і одразу було стягнуто половину з заробітної плати), оскільки саме з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів, тобто із 07.02.2017 року, виникає право позивача на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати.

Як встановлено і про це вказується у позові, позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача пені за 7 місяців 2016 року та за 5 місяців 2017 року, тобто за період з 29 червня 2016 року по 31 травня 2017 року відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, оскільки за вказаний період виникла заборгованість по аліментах в розмірі 12102,69грн.

З урахуванням наведеного, позивачка має право на отримання пені за прострочення сплати аліментів за лютий, березень, квітень і травень 2017 року, а термін, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, з якого вираховується кількість днів прострочення сплати аліментів за кожний місяць, є 01 липня 2017 року, як про це зазначила сама позивачка.

А тому маємо такий розрахунок пені:

лютий 2017 року: сума несплачених аліментів 927,17грн х 22/28 х 1% х 122 (кількість днів прострочення) = 888,75грн;

березень 2017 року: сума несплачених аліментів 1626,46грн х 1% х 92 (кількість днів прострочення) = 1496,34грн;

квітень 2017 року: сума несплачених аліментів 1098,57грн х 1% х 62 (кількість днів прострочення) = 681,11грн.

травень 2017 року: сума несплачених аліментів 964,31грн х 1% х 31 (кількість днів прострочення) = 298,93грн.

Тобто, розмір пені складає 3365,13грн (888,75грн + 1496,34грн + 681,11грн + 298,93грн).

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів за лютий, березень, квітень і травень 2017 року з 20946,71грн до 3365,13грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, то апеляційний суд виходить з такого.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 977,55грн, суд першої інстанції, пославшись на положення ст.185 СК України, виходив з того, що документально доведеними додатковими витратами, понесеними позивачкою на лікування дитини, є витрати на суму 1955,10грн, понесені за період лікування малолітнього сина сторін ОСОБА_3 з 25.12.2017 року по 05.01.2018р в хірургічному відділенні Комунального закладу "Херсонська дитяча обласна Клінічна лікарня", а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 977,55грн.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ст.185 СК України: той з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ч.1); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2).

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Позивачка подала копії квитанцій та чеків на придбання різних ліків без зазначення прізвища покупця. Однак, за відсутності належних чином оформлених відповідних медичних висновків про необхідність чи рекомендацію лікування дитини з зазначенням відповідних ліків чи медичних препаратів та їх вартості, вказані квитанції й чеки (крім тих, наданих на підтвердження витрат на суму 1955,10грн, понесених за період лікування сина сторін з 25.12.2017 року по 05.01.2018р в хірургічному відділенні Комунального закладу "Херсонська дитяча обласна Клінічна лікарня") не можуть бути прийняті в якості належних доказів на підтвердження додаткових витрат.

Суд першої інстанції. оцінивши докази, прийшов до висновку, з яким погодилась і позивачка, що документально доведеними додатковими витратами, понесеними позивачкою, є витрати на лікування дитини на суму 1955,10грн, понесені за період лікування малолітнього сина сторін ОСОБА_3 з 25.12.2017 року по 05.01.2018р в хірургічному відділенні Комунального закладу "Херсонська дитяча обласна Клінічна лікарня". Доказів на підтвердження інших додаткових витрат, не надано.

При вирішенні вказаної позовної вимоги суд першої інстанції не врахував того, що як вбачається з наданих відповідачем квитанцій (а.с.220 т.1), вказані витрати частково компенсовані 19.03.2018 року відповідачем на суму 1000,00грн. Ще раніше, а саме 19.12.2017 року, відповідач здійснив переказ позивачці 1000грн у вигляді участі у додаткових витратах на дитину. Отримання вказаних коштів позивачкою не заперечується.

Тобто, відповідач виконав свій обов`язок, встановлений ст.185 СК України.

Суд першої інстанції, стягуючи додаткові витрати на дитину в розмірі 977,55грн, на зазначене уваги не звернув.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Проте, позивачка не позбавлена в майбутньому у випадку з міни обставин пред`явити позов про стягнення додаткових витрат на утримання дитини або мати право на відшкодування понесення додаткових витрат на дитину після їх фактичного понесення разово.

Таким чином, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів слід змінити, зменшивши розмір стягнутої пені з 20946,71грн до 3365,13грн. Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання скаржника на вихід суду за межі позовних вимог щодо вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки остаточно підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі 3365,13грн, що в межах заявлених позовних вимог (3650,20грн).

Відповідно до ст.141 вказаного Кодексу ("Розподіл судових витрат між сторонами"):

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2);

--- якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6).

Разом з тим, згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Стягуючи з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1204,16грн, суд першої інстанції виходив з того, що наявні три позовні вимоги матеріального характеру, кожна з яких оплачується за ставкою судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що вимогу про збільшення розміру аліментів задоволено на 50% (відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню 384,20грн судового збору), що вимогу про стягнення пені задоволено в повному обсязі (відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40грн), що вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено на 6,71% (відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 51,56грн).

Однак судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на час подання позову, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Крім того, згідно п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позову, ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, загальною сумою всіх вимог.

Позов подано 02.08.2017 року, а тому, з урахуванням встановленого на 01.01.2017 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600,00грн), ставка судового збору за три вимоги майнового характеру складає загалом 640,00грн (1600,00грн х 0,4), оскільки пред`явлені позивачкою три вимоги майнового характеру відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на час подання позову, підлягають оплаті судовим збором за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, за результатом апеляційного перегляду справи в задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину (заявлена сума 14568,00грн) відмовлено, а вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково на 3365,13грн (із заявленої суми в 3650,00грн). Тобто, із пред`явленої в позові суми 18218,00грн (14568,00грн + 3650,00грн) позов задоволено на 3365,13грн.

Отже, можна дійти висновку, що загалом позовні вимоги задоволено на 18,47% (3365,13грн х 100% : 18218,00грн).

А тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 118,20грн (640,00грн х 18,47% : 100%).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору слід змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору з 1204,16грн до 118,20грн.

Що ж стосується іншої частини судового збору в розмірі 521,80грн (640,00грн 118,20грн), який підлягає сплаті на користь держави, то він відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, при поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено 960,00грн судового збору. Із стягнутої судом першої інстанції суми в 21924,26грн (20946,71грн пені за прострочення сплати аліментів + 977,55грн додаткових витрат на утримання дитини) після апеляційного перегляду залишено 3365,13грн пені за прострочення сплати аліментів. Тобто, скарга залишилась незадоволеною на 15,34% (3365,13грн х 100% : 21924,26грн), а відтак її задоволено на 84,66% (100% 15,34%).

А тому, з урахуванням звільнення позивачки від сплати судового збору, судові витрати у вигляді частини сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги судового збору в розмірі 812,73грн (960,00грн х 84,66% : 100%), відповідно до 6 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь відповідача за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 977,55грн скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів змінити, зменшивши розмір стягнутої пені з 20946,71грн до 3365,13грн.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору з 1204,16грн до 118,20грн.

Компенсувати судовий збір в розмірі 521,80грн, що підлягає сплаті на користь держави, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь Моргуна Артура Леонідовича 812,73грн на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

В решті вказане рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 05 грудня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська