Єдиний унікальний номер 234/5895/18 Номер провадження 22-ц/804/717/19

Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу №234/5895/18

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМВОСА» про стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року,

(суддя Демидова В.К., рішення ухвалене у м. Краматорськ, Донецької області, повний текст рішення складено 12 грудня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмвоса» (далі ТОВ «Юмвоса») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.03.2015 року він здійснив посадку на рейсовий автобус маршруту № 10 державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Юмвоса». На той час він мав статус інваліда 2 групи та мав право на безкоштовний проїзд у міському транспорті згідно чинного законодавства. Однак, водій автобусу відмовив йому у безкоштовному проїзді та почав вимагати кошти за проїзд, мотивуючи це тим, що в салоні вже є 2 пасажира пільгової категорії. В результаті він був вимушений покинути даний автобус та поїхати на наступному. Оскільки він інвалід 2 групи, тривале знаходження на вулиці призвело до переохолодження хворої ноги, що спричинило йому фізичні та моральні страждання.

Вважав, що водій вказаного автобусу грубо порушив норми чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», який чітко встановлює пільгу на безоплатний проїзд незважаючи на кількість осіб в салоні автобусу, які мають відповідні пільги. Вважав, що його права споживача автотранспортних послуги були грубо порушені. Просив стягнути з ТОВ «Юмвоса» спричинену йому моральну шкоду як споживачу автотранспортних послуг в сумі 10 000 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів щодо безпідставності відмови йому у пільговому проїзді перевізником ТОВ «Юмвоса», а не притягнення останнього до адміністративно-господарської відповідальності не впливає на стягнення з нього моральної шкоди. Крім того, він звертався до Краматорської міської ради про притягнення винних осіб до відповідальності у звязку із відмовою в пільговому проїзді, однак йому була надана формальна відповідь, оскарження якої не дало необхідного результату. Також ОСОБА_1 наголошував, що ТОВ «Юмвоса» у своїй відповіді на його звернення не заперечував, що йому було відмовлено у пільговому проїзді, чим порушено закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України».

Сторони у справі в судове засідання не з'явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ТОВ «ЮМВОСА» (а.с. 108), телефонограми від 13.03.2019 року (а.с.106), та витяг з офіційного сайту ТОВ «Укрпошта», в якому за трек-номером із реєстру відправлень КП «Д-3» вбачається, що судова повістка вручена ОСОБА_1 особисто 13.03.2019 року (а.с.110).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ст.38-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції від 01.01.2012) інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті крім метрополітену і таксі), а також всіма видами приміського транспорту.

Діяльність автоперевізників в Україні регулюється ЦК України, ГК України, Законом України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» від 18 лютого 1997 року № 176.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Отже, у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» ТОВ «Юмвоса» є автомобільним перевізником.

Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування у міському, приміському та міжміському транспорті, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. (ч.1 ст.42 ЗУ «Про автомобільний транспорт»).

Статтею 915 ЦК України визначено, що перевезення, що здійснюється юридичною особою, вважається перевезенням транспортом загального користування, якщо із закону, інших нормативно-правових актів або ліцензії, виданої цій організації, випливає, що вона має право здійснювати перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти за зверненням будь-якої особи.

Договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором.

Відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження того, що 02 березня 2015 року водій рейсового автобусу маршруту № 10 державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Юмвоса», відмовив йому у безкоштовному проїзді та що взагалі він 02 березня 2015 року користувався послугами маршрутного таксі, яке належать перевізнику ТОВ «Юмвоса».

Надані позивачем відповіді на його звернення до Донецького обласного контактного центру 0-800-507-506 від 13 березня 2015 року та до ТОВ «Юмвоса» від 18 березня 2015 року не доводять того факту, що перевізник ТОВ «Юмвоса» порушує його права, як особи з інвалідністю.

З цього приводу суд звернув увагу, що відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якої за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира - штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Питання щодо притягнення до відповідальності перевізників вирішується посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що за безпідставну відмову ОСОБА_1 у пільговому перевезенні до перевізників ТОВ «Юмвоса» застосовувались адміністративно-господарські штрафи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з недоведеності його позовних вимог.

Зазначені висновки суду є помилковим, у звязку із наступним.

Так, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом позовних вимог є захист порушених прав споживача, який має пільгу у вигляді безоплатного проїзду в автобусі по Україні як інваліда та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 22 ч. 1 ст.1 вказаного Закону України споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, ОСОБА_1 є споживачем (пасажиром) автотранспортних послуг, а відповідач ТОВ «Юмвоса» виконавцем автотранспортних послуг з перевезення пасажирів.

Однак судом першої інстанції не були враховані норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно із п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Проте, у правовідносинах по даній справі таких обставин не встановлено. Тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди відповідно до зазначеної норми матеріального права.

Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

У ст. 920 ЦК України зазначено, що у випадку порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Договором про надання транспортних послуг також не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Отже, Законом України «Про автомобільний транспорт», Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди внаслідок безпідставної відмови у пільговому перевезенні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 помилково посилався на ст. 22 ЦК України, оскільки право на відшкодування моральної шкоди закріплено у ст. 23 ЦК України. Крім того, суд залишив поза увагою те, що між сторонами виникли зобов'язання перевезення, які врегульовані відповідними нормами законодавства, зокрема, ст. ст. 910, 911 ЦК України, та посилався на ст. 1167 ЦК України, умовою застосування якої є наявність позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосовані норми матеріального права, бо не застосовано Закон України «Про захист прав споживачів», а також помилково застосовано положення ст.1167 ЦК України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМВОСА» про стягнення моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Судді: