Провадження № 2/234/3180/19
03 грудня 2019 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі :
головуючої судді - Демидової В.К.,
при секретарі - Воропаєвої Ю.Ю.,
за участю представника позивача- ОСОБА_3.
Обставини справи :
25 липня 2019 року позивач ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди, яку мотивує тим, що 01 листопада 2018 року, приблизно о 17 год. 05 хв. водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки "Renault Duster", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням "Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь" зі сторони м. Краматорська в напрямку м. Дружківка Донецької області, в районі кілометрової позначки "23" + 500 м скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події.
22 338,00 грн. - відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою
5 950,00 грн.- відшкодування витрат на спорудження пам`ятника.
Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і заяви на виплату страхового відшкодування отримані ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" 22.03.2019 року та зареєстровані під вхідним № 51.
Однак до теперішнього часу відповідачем виплата стартового відшкодування не здійснена.
Відповідно до п. 27.1, п.27.3, п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника загиблому.
Вказує, що дорожньо-транспортна пригода трапилась 01.11.2018 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 3723,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 44 676,00 грн. (3723,00 х 12 = 44 676,00 гри).
Оскільки у загиблого ОСОБА_5 , крім доньки ОСОБА_2 є і мати - ОСОБА_6 , то ОСОБА_2 належить Ѕ частина із загального розміру страхового відшкодування ( 44 676,00 грн), а саме -22 338,00 грн.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 липня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди, в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі відкладено до 2 жовтня 2019 року.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року підготовче судове засідання по вказаній цивільні справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 03 грудня 2019 року.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечував.
Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надала та про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2018 року, приблизно о 17 год. 05 хв. водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки "Renault Duster", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням "Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь" зі сторони м. Краматорська в напрямку м. Дружківка Донецької області, в районі кілометрової позначки "23" + 500 м скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події.
Як встановлено в судовому засіданні померлий ОСОБА_5 є батьком позивача ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.
Згідно статей 22 ч. 1, 1166 ч. 1, 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.
Як встановлено з матеріалів справи, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Renault Duster", д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» згідно полісу № АМ/5471358.
Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Відповідно до копії довідки про причину смерті № 209 від 07.11.2018 року ОСОБА_5 помер від відкритого перелома склепіння і основи черепа. Таким чином, суд констатує, що мав місце страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , який свою відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого застрахував у ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна».
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином, відповідними цивільно-правовими нормами закону вказується на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язується саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відсутність стосовно водія обвинувального вироку за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.
Жодних доказів, які би вказували на непереборну силу або умисел потерпілого суду не подано.
Разом з тим, слід також зазначити, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).
Статтею 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено умови відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого. Зокрема, п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років.
Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
У відповідності до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
У ст. 2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Суду позивачем подано на підтвердження понесених витрат товарний чек від 06 лютого 2019 року про сплату позивачем послуг за виготовлення та встановлення надмогильного пам`ятника.
Таким чином, на відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника слід стягнути 5950,00 грн. Вказані витрати позивачем понесені фактично, вони не перевищують нормативно встановленого розміру, а тому підлягають стягненню.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити виходячи з таких міркувань.
Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 27.3. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Водночас, відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Виходячи з наведеного, ступеню спричиненої позивачу шкоди, пов`язаної із смертю батька внаслідок ДТП, і завданих у зв`язку із цим моральних страждань, суд вважає, що розмір відшкодування позивачці моральної шкоди слід визначити відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Оскільки у загиблого ОСОБА_5 , крім доньки ОСОБА_2 є і мати - ОСОБА_6 , то ОСОБА_2 належить Ѕ частина із загального розміру страхового відшкодування ( 44 676,00 грн.), а саме -22 338,00 грн.
Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Позивачем в позові заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на надання правової допомоги та разом з тим представником позивача надано заяву, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, про подання доказів щодо підтвердження розміру судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення по даній справі.
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачу з метою стягнення на її користь з відповідача заявлених судових витрат, необхідно подати, протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі, докази, що підтверджують розмір відповідних витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Керуючись ст. ст. 2, 23, 24, 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , ст.ст. 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1193, 1195, 1200, 1201 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди - задовольнити.
Позивачу, з метою стягнення на її користь з відповідача заявлених судових витрат, необхідно подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі докази, що підтверджують розмір відповідних витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Одночасно роз`яснити позивачу, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області (Перехідні положення п.п. 15.5, 15), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.К.Демидова