Дата документу 20.11.2019 Справа № 334/4042/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/4042/19 Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/3110/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що їй стало відомо про намір відповідача найближчим часом продати житловий будинок, відновлення права на проживання в якому є предметом позову. Заявниця зазначає, що упродовж всього часу спільного проживання відповідач ухилявся від реєстрації дітей у житловому будинку задля змоги продати його у будь-який час без врахування інтересів дітей і згоди державних органів, які піклуються цими інтересами. У випадку відчуження будинку судовий розгляд не матиме сенсу, оскільки при задоволені позову судове рішення неможливо буде виконати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати, та постановити нову ухвалу, якою її заяву про забезпечення позову задовольнити.

ОСОБА_4 надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не наведено достатніх доказів того, що є необхідність в забезпеченні її позову, окрім її суб`єктивних висновків з посиланням на недобросовісність відповідача, які б достовірно підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а також не враховано співмірність із заявленими позовними вимогами.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в своїх та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення.

Вимогами позовної заяви є усунення з боку відповідача перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення її та її дітей до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зобов`язати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. При встановлені зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що відповідач розмістив оголошення про продаж майна і вчинив дії з включення інформації про своє право власності на це майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже після постановлення ухвали про відмову в забезпеченні позову.

Вказані докази мають значення для вирішення справи.

Таким чином, зважаючи на те, що судом першої інстанції було розглянуто заяву про забезпечення без повного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення цього питання, тому апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та повертає заяву про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року у цій справі скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: