№ 200/1898/19
№ 2-з/200/44/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі Кубрак К.В., розглянувши в м. Дніпро матеріали заяви адвоката ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» «про забезпечення позову», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» «про зобовязання вчинення дій».

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_2 подав до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська заяву про забезпечення позову та просить суд заборонити органам державної фіскальної служби України вчиняти дії щодо опису майна ОСОБА_2 у податкову заставу та здійснювати дії щодо стягнення з ОСОБА_2 податкового збору та зазначив про те, що невжиття судом вказаних заходів може ускладнити виконання судового рішення в разі задоволення позову.

06.03.2018 року ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено. Станом на сьогодняшній день ухвала суду не оскаржена.

13.03.2019 року на електронну адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від адвоката ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 повторно надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої остання просить суд встановити обовязок вчинити дії щодо зупинення Державною фіскальною службою України вчинення дій щодо опису майна ОСОБА_2 у податкову заставу та вчинення дій щодо стягнення податкового боргу.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи в їх сукупності, зважаючи на обставини справи прийшов до наступного висновку.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.1. ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

В заяві про забезпечення позову позивач не навів доказів чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також позивач не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду. Крім того, позивачем не зазначено, що даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4» розяснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.

При цьому також слід звернути увагу, що до суду звернувся з позовом позивач до ПАТ Укрсоцбанк» щодо зобовязання вчинення дій, а просить заборонити ДФС України, яка не є стороною по справі, вчинити певні дії, не сплатив навіть при цьому судовий збір відповідно до ст. 151 ч. 5 ЦПК України.

При таких обставинах суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» «про забезпечення позову» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: _________________ В.І. Томаш