П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ТОВ «Авто Просто» звернулося до суду з позовом та просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за угодою № 379994 від 29 листопада 2011 року у сумі 226 893 грн. 48 коп., а також штраф та пеню за порушення грошового зобов`язання у розмірі 65 790 грн. 55 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3 укладено угоду № 379994 та підписано додатки № 1 та № 2 до неї, які є її невід`ємними частинами. Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». 30 серпня 2012 року на виконання умов даної угоди ОСОБА_3 отримала та зареєструвала за собою право власності на автомобіль марки «KIA VENGA», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_3 зобов`язалася оплатити 100 % ціни автомобіля та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 120 (ста двадцяти) щомісячних повних внесків (додаток № 1 до угоди). З квітня 2014 року ОСОБА_3 припинила оплату щомісячних внесків, передбачених умовами угоди. Відповідач ОСОБА_1 уклав з позивачем договір поруки, за умовами якого він взяв на себе зобов`язання відповідати перед кредитором у повному обсязі за виконання боржником зобов`язань, що виникають з угоди.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року позов ТОВ «Авто Просто» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач мав пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців, а саме до жовтня 2014 року, так як боржник припинила оплату щомісячних внесків з квітня 2014 року. Проте, кредитор звернувся до суду лише 01 вересня 2015 року, тобто, з пропуском строку пред`явлення в судовому порядку вимоги до поручителя. У матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення, направлені поручителю, або повідомлення відносно суми заборгованості. Розмір забезпечення зобов`язань, викладених в договорі поруки, становить 115 800 грн., а пред`явлення позивачем суми у розмірі 330 000 грн. порушує умови договору поруки та збільшує обсяг зобов`язань поручителя. Відповідач звертає увагу апеляційного суду на розрахунок пені, наданий позивачем, та задоволений судом першої інстанції у повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» зазначає, що строк дії договору поруки визначений до 30 листопада 2024 року, а тому посилання відповідача на припинення договору поруки є безпідставними. У договорі поруки сторони погодили, що протягом дії договору у випадках зміни умов угоди, якщо можливість цих змін прямо передбачена угодою, у випадках зміни розміру зобов`язань, забезпечених порукою та/або зміни строків виконання зобов`язань, якщо такі зміни здійснюються на підставах, передбачених основним зобов`язанням, відповідні зміни вносяться лише до угоди, і не потребують внесення змін до цього договору. На внесення передбачених цим пунктом змін співпоручителі надають згоду під час підписання цього договору. Визначення поточної ціни автомобіля не є зміною умов угоди, оскільки ціна автомобіля є критерієм, від якого розраховуються щомісячні платежі за угодою, що передбачено умовами угоди, а відповідно не потребує внесення змін до неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29 листопада 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_3 укладено угоду № 379994 та підписано додатки № 1 та № 2 до неї, які є невід`ємною частиною до угоди.

Статтею 5 угоди передбачено обов`язок ОСОБА_3 виконувати зобов`язання, передбачені угодою, в порядку та строки, визначені угодою. Згідно умов угоди ОСОБА_3 зобов`язалася оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків (а.с.5-9, Т.1).

Угода укладена в рамках створеної позивачем системи надання послуг з придбання автомобіля «АвтоТак».

На виконання умов угоди за результатами асигнаційного акту від 27 лютого 2012 року ОСОБА_3 отримала та зареєструвала на своє ім`я

30 серпня 2012 року автомобіль марки «KIA VENGA», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.12, Т.1).

22 серпня 2012 року у забезпечення виконання зобов`язань за угодою № 379994 між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено договір поруки. Строк дії даного договору сторонами визначено до 30 листопада

2024 року.

Згідно з пунктом 2.4 договору поруки поручитель і кредитор погоджуються, що розмір забезпечених порукою вимог кредитора до боржника дорівнює сумі всіх повних внесків та інших, передбачених угодою платежів, що підлягають сплаті боржником. На момент підписання договору поруки розмір забезпечених порукою вимог складає 115 800 грн. Вказана заборгованість може бути змінена в порядку, передбаченому у статтях 2, 9 додатку № 2 до угоди (а.с.10, Т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щоу зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов укладеної угоди утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не встановив обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору у повному обсязі. Суд неправильно застосував норми матеріального права та обмежившись помилковим посиланням на припинення поруки ОСОБА_1 у зв`язку зі збільшення відповідальності останнього, не надав оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині не доведення розміру заборгованості, а також не дослідив докази, які подані позивачем на обґрунтування заявленого до стягнення розміру заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 вказує на збільшення обсягу його відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Зміни поточної вартості автомобіля передбачені умовами угоди і обумовлені зміною вартості автомобіля протягом дії угоди, а тому вони не призвели до зміни обсягу відповідальності ОСОБА_1 і припинення поруки, оскільки поручитель, підписавши договір поруки, на такі зміни надав свою згоду.

Що стосується заявлених позовних вимог та підстав для стягнення на користь позивача, зокрема, з відповідача ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням укладених правочинів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, ТОВ «Авто Просто» вказує на те, що станом на серпень 2015 року ОСОБА_3 сплачено 77 повних внесків зі 120 внесків, передбачених угодою. Відповідно борг за угодою становить 43 розподілених повних внесків. Станом на серпень 2015 року поточна ціна автомобіля становить 330 000 грн. ОСОБА_3 сплачено чистих внесків 57,0444 % зі 100 %, відповідно борг становить 42,9556 %. Таким чином, борг по чистим внескам становить 141 753 грн. 48 коп. Розмір внеску в оплату послуг становить 1 980 грн. Відповідно борг по внескам в оплату послуг складає 85 140 грн. Отже, розмір боргу за угодою складає 226 893 грн. 48 коп.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Авто Просто» надало суду, зокрема, копію угоди від 29 листопада 2011 року з додатками до неї, копію договору поруки від 22 серпня 2012 року, копію договору застави від 30 серпня 2012 року, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, розрахунок штрафу та пені.

Судом також встановлено, що 30 серпня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до ТОВ «Авто Просто» із заявою про надання їй автомобіля іншої марки ніж той, що вказаний в додатку № 1 до угоди, а саме замість автомобіля KIA RIO (вартість якого зазначена 104 800 грн.) просила надати автомобіль KIA VENGA, номер кузову НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом) сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Під час звернення до суду з позовом, ТОВ «Авто Просто»не надало суду доказів наявності у відповідача заборгованості за угодою, укладеною між позивачем та ОСОБА_3 , а також доказів на підтвердження розміру зазначеної заборгованості.

Так, у матеріалах справи відсутні докази, які вказують, що поточна ціна автомобіля становить 330 000 грн. та що до угоди сторони вносили інші зміни, зокрема, в частині розміру внесків у зв`язку із заміною автомобіля та у зв`язку з зміною вартості автомобіля.Позивач не надав суду розрахунку основної суми заборгованості, в якому зазначено розмір внесених стороною угоди платежів, визначених цією угодою, дату їх внесення, залишок несплачених коштів та період, з якого виникло прострочення зобов`язання.

У позовній заяві ТОВ «Авто Просто» просить стягнути на його користь, зокрема, з ОСОБА_1 штраф та пеню.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У пунктах 14.11, 14.12 Додатку № 2 до Угоди зазначено, що у випадку прострочення виконання учасником, який отримав автомобіль, зобов`язань зі сплати щомісячних внесків, АВТО ПРОСТО має право вимагати сплати учасником штрафу у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми кожного простроченого щомісячного повного внеску, а також сплати неустойки у вигляді пені в розмірі 0,5 відсотків від суми простроченого повного внеску за кожен день прострочення , починаючи з 01 числа місяця, який настає через один календарний місяць від місяця, в якому виникло прострочене зобов`язання.

Відсутність розрахунку по основній заборгованості, а також вартості автомобіля на момент настання часу сплати кожного місячного платежу, розміру кожного платежу є перешкодою для перевірки судом обґрунтованості зазначеного позивачем розміру штрафу та пені, які мали б обраховуватися, виходячи з суми простроченого зобов`язання та часу його виникнення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказував на недоведеність розміру заборгованості і позивач мав можливість надати відповідні докази суду.

За таких обставин, позивачем не доведено як наявність самої заборгованості у боржника ОСОБА_3 перед позивачем, так і розмір нарахованих штрафних санкцій.

Враховуючи зазначене, під час розгляду справи судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з прийняттям в цій частині постанови по суті позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, а, відтак, в частині задоволення позовних вимог до боржника не переглядається.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір на загальну суму 3 495 грн. 11 коп. (275,61+3 219,5). Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалення в цій частині нового про відмову у задоволенні позову, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та судового збору скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», місце знаходження - Столичне шосе, 90, м. Київ, ідентифікаційний код 35509011, на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 3 495 (три тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень, 11 копійок.

В іншій частині заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.