ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Херсон

справа № 663/722/19

провадження № 22-ц/819/1664/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Пухальського С.В. від 12 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Скадовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Скадовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 15 квітня 2008 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надавати йому (позивачу) кредит шляхом перерахування кредитних коштів у вигляді траншів кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, визначену цим договором.

Термін повернення кредиту траншів встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 15.04.2013 року.

Рішенням суду від 10.12.2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» з нього та з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за укладеним між ними договором станом на 29.10.2013 року у розмірі 19951,21 доларів США.

Крім того, за вчиненим 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчим написом з нього на користь банку стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором у розмірі 31575,34 доларів США за період часу з 15.06.2008 року по 28.07.2017 року.

Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат», якою визначено умови вчинення виконавчих написів щодо наявності документів, підтверджуючих безспірність заборгованості, а також її розміру, позивач просив суд визнати виконавчий напис № 10256 від 26.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з нього грошових коштів в сумі 31 575, 34 доларів США таким, що не підлягає виконанню, а також просив стягнути понесені ним судові витрати.

Рішенням суду від 12 червня 2019 року постановлено:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 26.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 10256, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № 08050 від 15.06.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 28.07.2017 року, грошових коштів у сумі 31 575,34 доларів США, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», просить рішення суду скасувати в частині стягнення та розподілу судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в стягненні витрат на надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнувши із АТ КБ «Приватбанк» витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні належні докази у підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема, розрахунок часу, витраченого адвокатом на вивчення справи в суді, на участь у судовому засіданні та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , її доводи не визнав, висновки суду вважає правильними.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду в оскарженій частині мотивовано тим, що внаслідок задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог з відповідача на його користь підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часу, витраченого ним в судових засіданнях, в сумі 2 500гривень, розмір яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 12.03.2019 року, документами про повноваження представника та попереднім розрахунком судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Згідно із положеннями частини першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування.

У підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката Охлопкова І.О. позивач надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера №12103 від 12 березня 2019 року, відповідно до якої адвокат прийняв від нього 3 000гривень на підставі договору про правову допомогу від 12.03.2019 року (а.с.18).

Згідно із попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, складеним адвокатом Охлопковим І.О. та долученим до позовної заяви, адвокатом Охлопковим І.О., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №520, виданого кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Херсонської області 07.12.2011 року, ОСОБА_1 згідно договору про правову допомогу №12/03 від 12.03.2019 року в цивільному провадженні у справі №663/722/19 надано правничу допомогу, а саме: 1) отримання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань- вартістю 500 гривень; 2) складення позовної заяви та інших вартістю 1 500 гривень; 3) участь у судових засіданнях суду першої інстанції- 1 000 гривень (а.с,19-21).

Таким чином, позивачем надано належні докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (перелік та розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг), платіжний документ про їх оплату.

Враховуючи наявність укладеного ОСОБА_1 договору про надання правової допомоги адвокатом, документальне підтвердження витрат на його виконання з наданням відповідного розрахунку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів у підтвердження витрат позивача на правничу допомогу спростовуються наведеними вище матеріалами справи, а також протоколами судових засідань від 28.05.2019 року та від 12.06.2019 року, із яких вбачається, що адвокат Охлопков І.О. як представник позивача брав участь у судових засіданнях під час розгляду судом справи по суті (а.с.81, 101).

Розрахунок часу, витраченого адвокатом на вивчення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, як про це зазначено в апеляційній скарзі, дійсно позивачем та його представником не здійснені, однак статтею 137 ЦПК України, яка регулює питання витрат на професійну правничу допомогу, не передбачено обов`язку сторони надавати такий розрахунок, а лише визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги відповідач не заявляв та неспівмірність цих витрат в суді першої інстанції не доводив.

Не вбачається неспівмірність витрат також із доводів апеляційної скарги та матеріалів цивільної справи, які свідчать про те, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд врахував, що витрати позивача на правову допомогу пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а також те, що заявлена до стягнення сума судових витрат не перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, як це передбачено частиною третьою статті 141 ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у покладанні на відповідача обов`язку відшкодувати витрати позивача на правову допомогу відсутні.

Рішення суду по суті спору жодною із сторін не оскаржено, тому в силу статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374. 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 12 червня 2019 року в оскарженій частині без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 28 листопада 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова