Справа №333/2907/18
Провадження №2/333/1785/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого: судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Некрашевич Є.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи - Мельник Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 06.06.2018 року звернулась ОСОБА_1 з позовом ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування. Мотивує свої вимоги наступним. З 14.04.2007 року по 02.06.2014 р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Дитина є інвалідом з дитинства. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідач не цікавиться життям доньки, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з донькою та приймати участь в її вихованні. Станом здоров'я опікується лише позивачка, відповідач не з'являвся до медичних установ та навчальних закладів. Позивачка через родичів зверталась до відповідача з проханням змінити ставлення до дитини та надавати їй матеріальну допомогу, але відповідач добровільно допомоги не надає, тому вона звертається до суду та просить позбавити відповідач батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Додатково пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач донькою не цікавиться, не опікується нею. Вона після розірвання шлюбу не працювала, потребувала матеріальної допомоги, зверталась до відповідача привезти їжу доньці, але він не реагував на її прохання. Їй допомагали сторонні люди. Вона спілкується з матір'ю відповідача, донька навідувала бабусю. Але відповідач жодного разу не виявив бажання поспілкуватись з дівчинкою. Вона телефонувала йому, просила змінити ставлення до дитини, пояснюючи, що дитина не повинна втрачати від розлучення батьків. Зараз вона проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, який допомагає їй у вихованні та утриманні доньки. Дитині періодично необхідно проходити обстеження та лікування в медичних установах. Специфіка цих установ вимагає згоду на госпіталізацію обох батьків. Вона телефонує відповідачу, просить прибути в певний час та місце для підписання згоди, але в нього знаходяться інші справи, він посилається на зайнятість та лише через деякий час приїздить для надання згоди. Ця ситуація викликає в неї стурбованість щодо майбутнього доньки, оскільки вона не може розраховувати на належне виконання батьком своїх обов'язків і змушена звернутися до суду.

Відповідач позов не визнав, в усних поясненнях та відзиві на позов зазначив, що позивачка не зверталась до нього з проханням змінити ставлення до доньки та про надання грошової допомоги. Між ними було досягнуто згоду про сплату ним аліментів в сумі 700 грн., які він і перераховував. З донькою він зустрічався під час її приходів до бабусі - його матері. Оскільки відповідачка блокує спілкування з донькою, він не може спілкуватися з донькою в повному обсязі, а тому спілкується таємно, телефоном. Він має намір звернутися до органів опіки та піклування з клопотанням про затвердження графіку побачень з дитиною. Зазначає, що він не може допомагати у вирішенні питань щодо виховання дитини, оскільки позивачка не вважає за потрібне його інформувати про них.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування Мельник Н.Г. позов підтримала, вважає, що в інтересах дитини позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки. Пояснила, що під час виходу за місцем проживання дитини ними була проведена бесіда з дівчинкою. Враховуючи її стан здоров'я, щоб уникнути хвилювання, вони були змушені обережно ставити запитання. В ході бесіди встановлено, що дівчинка відповідача як батька не сприймає, називає його «ОСОБА_3», а батьком називає співмешканця матері.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що вона є хрещеною ОСОБА_6. Підтвердила, що відповідач не вітав доньку ні з днем народження, ні з іншими святами. Після розірвання шлюбу позивачка потребувала матеріальної допомоги, оскільки не працювала, вона та її знайомий привозили ОСОБА_1 їжу.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є матір'ю позивачки. Саме ОСОБА_1 опікується донькою ОСОБА_6, відповідач ніякої допомоги не надає, участі в житті дитини не приймає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

З 14.04.2007 року по 02.06.2014 р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується копією рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 р. (а.с.11).

Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1, а.с. 12), яка проживає разом з позивачкою. Висновки суду щодо місця проживання дитини зроблені судом виходячи з пояснень сторін, свідків та довідок про реєстрацію місця проживання (а.с.18-19).

ОСОБА_6, 2009 р.н. є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.13).

ОСОБА_6 навчалась в КУ «Запорізька спеціалізована загальноосвітня шкода-інтернат №2» в підготовчому класі з 01.09.2016 р. по 20.05.2017 р.. за період навчання батько ОСОБА_3 до школи не з'являвся, навчанням, вихованням, успіхами та розвитком дитини не цікавився, що вказується в листі №164 від 15.05.2018 р. в КУ «Запорізька спеціалізована загальноосвітня шкода-інтернат №2» (а.с.15).

З листа Запорізької загальноосвітньої школи №83 від 17.05.2018 р. вбачається, що ОСОБА_6 навчається в ЗОШ №83 з 01.09.2017 р. в 1-му класі. Шкільною освітою дитини займається мати ОСОБА_1. За період навчання дитини в школі батько не з'являвся, навчанням, успішністю та розвитком дитини не цікавився (а.с.16).

Відповідно до листа «729/01-13 від 25.05.2018 року КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» дитина ОСОБА_6 спостерігається в дитячій амбулаторії №9 з народження. Дівчинка знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом «Органічний психічний розлад з частими епілептичними станами. Соціальна дезадаптація». На прийомах у дільничого педіатра та при огляді дитини вдома дівчинка знаходиться з мамою. Лікуванням та профілактикою захворювань займається мати дитини (а.с17).

Як вбачається з роздруківки платежів по рахунку АТ «КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3 протягом липня 2016 року липня 2018 року були зроблені перекази грошових коштів на ім'я ОСОБА_1:

22.05.2017 р. - 1000 грн.; 28.06.2017 р. - 700 грн.; 03.10.2017 р. - 700 грн.; 03.10.2017 р. - 700 грн.; 14.11.2017 р. - 700 грн.; 18.12.2017 р. - 700 грн.; 23.02.2018 р. - 700 грн.; 23.02.2018 р. - 700 грн.; 23.02.2018 р. - 700 грн.; 11.07.2018 р. - 700 грн. (а.с.44-49).

Тобто, протягом двох років зроблено 10 платежів на загальну суму 7300 грн.

Відповідач ОСОБА_3 є батьком ще однієї дитини ОСОБА_9, 2017 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 54).

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району в своєму висновку №2768/01-37/02 від 04.12.2018 р. вважала за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_6, 2009 р.н. У висновку зазначено, що було здійснено обстеження умов проживання дитини, яка проживає разом з матір'ю. Умови проживання задовільні, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та нормального розвитку. Дитина сприймає ОСОБА_3 як сина свої бабусі, а не як батька, на питання коли вона його бачила дитина відповіла, що давно.

Суд вважає за недоцільне допитувати малолітню ОСОБА_6 зважаючи на її вік та стан здоров'я.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов'язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини".

У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...".

Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв'язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов'язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми.

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ч. 1 ст.164 СК України у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 р. вказує на те, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Стаття 12 цього Закону передбачає права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Позивач в позові посилається на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_6, 2009 р.н.

Відповідач та його представник вказують, що виключні підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав - відсутні. Оскільки ОСОБА_3 не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, має бажання в майбутньому їх виконувати. Він сплачує аліменти, цікавиться життям дитини тощо.

Проте, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження аргументи позову щодо ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_6, 2009 р.н. протягом останніх чотирьох років.

Судом враховано, що малолітня ОСОБА_6 є дитиною-інвалідом, має захворювання пов'язане з психічним розладом. Відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою, в 2014 році, фактично з дитиною не спілкувався. Ті поодиничні зустрічі з дитиною під час навідування нею бабусі - матері відповідача, суд не може сприйняти як належне спілкування батька з донькою, оскільки ці зустрічі не носили систематичного характеру, і, як наслідок, не привели до усвідомлення дитиною ролі ОСОБА_3 як свого батька. Більше того, протягом шести місяців, коли справа знаходилась в провадженні суду відповідач не намагався зустрітися з донькою або будь-яким іншим чином поспілкуватися з нею, поцікавитись її навчанням, лікуванням, достовірно знаючи про необхідність постійного лікування. Відповідач повинний був врахувати вік та стан здоров'я дитини та розуміти, що відсутність систематичного спілкування протягом майже чотирьох років може привести до втрати родинних зв'язків батька та доньки.

Посилання відповідача на перешкоди в зустрічах з донькою з боку її матері не можуть бути прийняті судом, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами. Пояснення позивачки з цього приводу мають протилежний зміст. У відповідача була можливість цікавитися життям дитини та приймати участь в її вихованні, але він самоусунувся від неї. Дитина протягом двох років навідує навчальні заклади, за бажанням батько міг цікавитись її навчанням в цих закладах. Відповідач повинний був сприймати свою відповідальність нарівні з матір'ю за життя, здоров'я дитини та докладати зусиль до виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню доньки.

Суд вважає недостатнім доказом виконання своїх батьківських обов'язків перерахування позивачем на рахунок позивачки коштів в сумі, зазначеної вище. Оскільки такі виплати були не систематичними та не достатніми для потреб дитини. Крім того, одне тільки матеріальне утримання дитини не може вважатись належним виконанням батьківських обов'язків, оскільки не забезпечує повноцінної участі батька в житті дитини.

Під час розгляду справи, відповідачу було достеменно відомо про необхідність лікування доньки в медичному закладі в грудні 2018 року, оскільки він за проханням представників органів опіки та піклування надавав згоду на госпіталізацію дитини, проте, за весь час лікування він не поцікавився станом її здоров'я, не приймав участі в лікуванні та утриманні дитини.

З показань свідків, пояснень позивача, які не спростовані відповідачем, вбачається, що батько не привітав доньку з днем народження, з новорічними святами, хоча перешкод для цього не мав.

Суд прийшов до висновку про необхідність застосування п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якою передбачено, що батько, матір можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Суд прийшов до такого висновку, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що батько дитини - ОСОБА_3 свідомо, з власної провини ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_6, 2009 р.н., а саме: не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, лікування, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками.

Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини, але є недостатнім для збереження батьківських прав щодо дитини. В даному випадку роль батька не може зводитись до пасивного спостерігання за життям дитини, оскільки стан її здоров'я потребує постійного лікування, госпіталізації, дозвіл на яку повинні надавати обидва батьки. З пояснень сторін вбачається, що дозвіл на госпіталізацію батько надавав лише після особистого звернення до нього позивачки, при цьому позивачка скаржилась на необхідність неодноразових звернень та нагадувань з цього приводу. Останній раз, в листопаді 2018 року, під час судового засідання позивачкою було повідомлено, що в грудні 2018 року дитині потрібна нова госпіталізація до медичного закладу, на що потрібна згода батька. Проте, відповідач ініціативи та зацікавленості з цього приводу не проявив, згоду надав лише після звернення до нього представників органу опіки та піклування, мотивуючи тим, що позивачка до нього не зверталась. Тобто, будучи обізнаним про потребу своєї участі в лікуванні доньки, мав можливість активно виконувати свої обов'язки, але не змінив свого ставлення до цього, чекаючи ініціативи від матері дитини.

В судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про існування об'єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов'язків, що спричинили неналежне піклування про дитину з підстав, що не залежать від відповідача.

З метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнає за доцільне позбавити батька батьківських прав, що забезпечить її розвиток у безпечному та стійкому середовищі.

Приймаючи рішення щодо стягнення аліментів суд врахував, що відповідач є працездатного віку, має на утриманні ще одну дитину - ОСОБА_9, 2017 року народження, проте, зважаючи на стан здоров'я та потреби ОСОБА_6, 2009 р.н. вважає за можливе стягнути аліменти в розмірі ? частини доходів (заробітку) відповідача щомісячно.

Позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, що проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1, аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі ? частини його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького Апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний зміст рішення складений 21.01.2019 року

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Л.О. Варнавська