Провадження № 2/750/262/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в:
13.11.2018 позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 185236 грн. 97 коп.

В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала. Відповідач подав письмовий відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутня доведеність його вини у заподіянні шкоди.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку відмову задоволенні позову з таких підстав.
Судом встановлено, що колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині від 10.07.2018 року №.142 виключений зі списку особового складу військової частини з підстав його звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту «е» частини 8 статті 26 (за службовою невідповідністю) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.04.2018 року № 18-РС. Вказаним наказом виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення та прийнято провести відрахування вартості майна, що було втрачено обмундирування 189966 грн. 97 коп. (а.с.11).

Довідкою № 566 від 31.10.2018 підтверджується, що в липні 2018 року з грошового забезпечення ОСОБА_2 була утримана сума 4730 грн. 00 коп. за недонос речового майна згідно наказу № 142 від 10.07.2018 (а.с.13).

22.10.2015 року відповідно до наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 (на даний час НОМЕР_1 ) Відповідача було призначено на посаду навідника 1 роти охорони, 02.03.2016 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №46 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення 1 роти охорони.

01 грудня 2017 року відповідно до вимог спільної Директиви Міністра оборони України та Генерального штабу ЗСУ від 28.08.2017 року №Д- 322/1/10дек, згідно якої до штату військової частини НОМЕР_1 замість посади сержанта з матеріального забезпечення була введена посада старшини роти, Відповідача увільнили від займаної посади та призначили на посаду стрільця 1 відділення 2 взводу 1 роти охорони.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2018 року №206 та рапорту старшини 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 №1401 від 16.04.2018 року було проведено службове розслідування по факту нестачі по речовій службі, службі КЕС та інженерній службі.

Актом проведення службового розслідування було встановлено, що на підставі наказу командира військової Частини НОМЕР_1 "Про передачу посади старшини 1 роти охорони" від 12.01.2018 року №22 було виявлено нестачу військового майна по інженерній, речовій та КЕС службах.

Згідно довідки № 13 про тимчасову непрацездатність ОСОБА_2 перебував у стаціонарі Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні з 15.03.2017 по 03.05.2017 включно.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі за текстом - Положення) визначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

За змістом пунктів 2, 13, 31 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

Відповідно до статті 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Згідно із частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а)заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що викладені висновки в акті проведення службового розслідування відносно того, що ОСОБА_2 своїми діями спричинив пряму дійсну шкоду державі, здійснені на припущеннях. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Окрім цього, відсутні докази, які саме матеріальні цінності були прийняті ОСОБА_2 при вступі на посаду.

Отже, суд установив, що будь-яких інших належних доказів, які підтверджували б вину відповідача у заподіянні шкоди Військовій частині НОМЕР_1 : первинних даних бухгалтерського обліку, крім акта службової перевірки, висновки якого, в дослідженій частині, ґрунтуються на припущеннях, матеріали справи не містять, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:
в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи - 26615791) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про відшкодування майнової шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Л.В. Карапута