Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 754/13498/15-ц

провадження № 61-9289 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, ухвалене суддею Галась І. А., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: СлободянюкС. В., Лапчевської О. Ф., Кравець В. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року з позовом до ОСОБА_7 про стягнення з відповідача заборгованості за розписками у сумі 105 500,00 грн, трьох відсотків річних від простроченої суми - 2 367,25 грн, інфляційних втрат у сумі 45 870,46 грн та судовий збір.

2. Позовна заява мотивована тим, що крім укладених договорів з Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтехнікамонтаж» (далі - ТОВ «Газтехнікамонтаж»), 21 червня 2012 року між ним та відповідачем було досягнуто усної домовленості про виконання ОСОБА_7 до 29 жовтня 2012 року робіт з газифікації, димовідведення та влаштування сантехнічної системи в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок позивача), а позивач зобов'язався сплатити вартість зазначених робіт (далі - спірні роботи).

3. На виконання зазначеної домовленості позивач передав відповідачу грошові кошти на загальну суму 105 500,00 грн., що підтверджується розписками, зокрема від 21 червня 2012 року (далі - розписка 1) та розпискою від 02 жовтня 2012 року (далі - розписка 2).

4. Вищезазначений усний договір підряду, укладений між позивачем та відповідачем, не був виконаний ОСОБА_7, в зв'язку з чим позивач звернувся з відповідними вимогами до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

6. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що представники сторін, позивач та відповідач протягом судового розгляду справи дійшли висновку про укладення між сторонами усного договору будівельного підряду.

7. Суд встановив, що 05 червня 2012 року між позивачем та ТОВ «Газтехнікамонтаж» був укладений договір підряду № 15/06-1 (далі - договір підряду № 15/06-1), за умовами якого підрядник зобов'язався за завданням замовника виконати роботи з проектування системи газопостачання будинку позивача, та договір підряду № 15/06-2 (далі - договір підряду № 15/06-2), за умовами якого підрядник зобов'язався за завданням замовника виконати роботи з монтажу системи газопостачання будинку позивача, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити зазначені роботи у порядку та на умовах даних договорів відповідно.

8. В розписці 1 ОСОБА_7 зазначив, що 21 червня 2012 року отримав від ОСОБА_6 20 000,00 грн авансу за газифікацію будинку позивача (а.с. 5, т.1). В іншій розписці без дати ОСОБА_7 зазначив, що отримав від ОСОБА_6 45 500,00 грн за газифікацію будинку позивача (а.с. 6, т. 1).

9. В розписці 2 ОСОБА_7 зазначив, що отримав від ОСОБА_6 20 000,00 грн за димоходи та газифікацію будинку позивача, підтвердив що загальна сума грошових коштів на 02 жовтня 2012 року отримана від ОСОБА_11 за димоходи та газифікацію відповідного будинку склала 95 500 грн. За роботи по будівництву сантехнічних систем отримано 10 000,00 грн (а.с. 7, т. 1).

10. Укладення сторонами усного договору будівельного підряду не суперечить вимогам Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV (в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України). Однак позивачем не було доведено факту досягнення сторонами усного договору підряду домовленості щодо істотних умов цього договору, зокрема обсягу робіт, строків виконання робіт, оплати робіт.

11. Також посилання позивача на статтю 625 ЦК України, як на підставу його вимог не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду з огляду на те, що між сторонами не виникли грошові зобов'язання, а текст наданих суду фотокопій розписок не свідчить про обов'язок повернення коштів відповідачем.

12. Враховуючи зазначене, суд позбавлений можливості оцінити порядок, строки виконання даного договору сторонами.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

13. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_6 відхилена, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року залишено без змін.

14. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично між сторонами укладено договір підряду. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність доведених істотних умов усного договору будівельного підряду щодо обсягу робіт, строків виконання робіт, оплати робіт. Суд позбавлений можливості оцінити порядок, строки виконання даного договору сторонами.

15. Апелянт за доводами апеляційної скарги та доводами позовної заяви, фактично ставить питання про стягнення з відповідача суми грошових коштів як заборгованість за борговим розписками, що на думку позивача є позикою. Отже, позивачем обрано не той спосіб захисту свого порушеного права. Доводи апеляційної скарги правильність висновку суду не спростовують, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. 14 листопада 2016 року ОСОБА_6 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

17. В касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

18. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

19. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20. 20 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

21. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

22. Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

23. Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24. Відповідач, будучи директором ТОВ «Газтехнікамонтаж», діючи у власних інтересах та з метою отримання прибутку запропонував ОСОБА_6 укласти в усній формі угоду на виконання робіт, передбачених договорами підряду № 15/06-1 та № 15/06-2. ОСОБА_6 прийняв цю пропозицію.

25. Висновки судів обох інстанцій про те, що позивачем не було доведено факту досягнення сторонами усного договору підряду домовленості щодо істотних умов цього договору не відповідає дійсності, оскільки сторони цього договору домовились усно про його виконання на умовах договорів підряду № 15/06-1 та № 15/06-2.

26. Позивач вказував на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по газифікації будинку позивача. В зазначених розписках відповідач вказав, що отримував грошові кошти за проведення робіт по газифікації будинку позивача. В свою чергу, відповідач не навів жодних доказів, які б спростовували доводи позивача. Суди мали встановити яким чином відбулися взаєморозрахунки між сторонами, яким чином підтверджується виконання відповідачем своїх обов'язків як підрядника.

27. Інші доводи відповідача, в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

28. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

29. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

30. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

31. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

34. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо усного договору підряду та правовідносин сторін спору

35. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (пункти 1, 2 ,3 частини першої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

36. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України договір є правочином.

37. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

38. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

39. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (пункт 3 частини першої статті 208 ЦК України).

40. За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (частина перша статті 875 ЦК України).

41. За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником (частина перша статті 888 ЦК України).

42. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина перша статті 1046 ЦК України).

43. Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга статті 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

44. Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). Якщо за правилами, встановленими частиною третьою статті 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частини перша та четверта статті 213 ЦК України).

45. Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України (частина перша статті 637 ЦК України).

46. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частини перша статті 14 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

47. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина перша статті 509 ЦК України).

48. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

49. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

50. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

51. Судами попередніх інстанцій не встановлено, чи відповідач виконав спірні роботи, які випливають з зазначених розписок.

52. Суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні встановленим, що сторони спору дійшли висновку про укладення між ними усного договору будівельного підряду. Разом з тим, в порушення вимог статті 214 ЦПК України 2004, не вказав однозначно чи встановив сам суд існування цього договору та не надав належної оцінки йому, оскільки відповідно до частини першої статті 638 ЦК України сторони або досягли домовленості з істотних умов договору і тоді він є укладеним, або не досягли такої домовленості і тоді договір не є укладеним. Оцінка виконання умов неукладеного договору його сторонами неможлива.

53. В свою чергу, апеляційний суд, зазначив що погоджується з висновками суду першої інстанції, що фактично між сторонами спору укладено договори підряду.

54. По-перше, залишається не з'ясованим існування скількох усних договорів підряду встановили суди попередніх інстанцій. По-друге, якщо суди попередніх інстанцій дійшли висновку про укладення між сторонами спору усного договору підряду (або декількох договорів, з урахуванням того, що позивач в касаційній скарзі фактично посилається на один договір далі буде зазначатись договір в однині), то вони мали встановити наявність домовленості відповідних сторін щодо істотних умов цього договору, що не можливо без встановлення таких умов, а відтак мали оцінювати їх.

55. Відповідно до матеріалів справи документально не підтверджено, що зазначені розписки вказують на дію між сторонами спору умов договорів підряду № 15/06-1 та № 15/06-2, так само як і ці договори не містять вказівки на їх виконання відповідачем. Разом з тим, відповідно до позовної заяви позивача ним ставилась вимога про повернення коштів, сплачених за невиконане зобов'язання, передбачене зазначеними розписками.

56. З матеріалів справи випливає, що спірні роботи не були виконані у момент усної домовленості щодо них між сторонами спору, на яку посилається позивач. Отже, до договору між сторонами спору щодо виконання спірних робіт має застосовуватись пункт 3 частини першої статті 208 ЦК України. Якщо виходити з твердження позивача про те, що зазначені розписки визначають вартість спірних робіт за усним договором підряду між ним та відповідачем, то такий договір не відповідає вимогам частини четвертої статті 203 та пункту 3 частини першої статті 208 (письмова форма правочину) ЦК України, оскільки згідно із пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин) якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,00 грн, а відтак, 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнюють сумі в 340,00 грн, що суттєво менше за суми грошових коштів, вказаних у зазначених розписках. Договір підряду, на який посилається позивач, відповідно до умов, які позивач визначає істотними, має вчинятись у письмовій формі. Судами попередніх інстанцій не було належним чином враховано зазначені норми права.

57. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем обрано не той спосіб захисту свого порушеного права, оскільки позивач відповідно до доводів апеляційної скарги та доводів позовної заяви фактично ставить питання про стягнення з відповідача суми грошових коштів як заборгованості за борговими розписками, що на думку позивача є позикою. Однак в позові та апеляційній скарзі не міститься вимоги позивача щодо невиконання відповідачем договору позики. Умови договору позики не передбачають отримання авансу, про що йдеться у розписці 1. Безпосередньо апеляційний суд, зробивши висновок про неналежний спосіб захисту прав позивача, не надав оцінки характеру зазначених розписок та правовідносинам сторін спору як правовідносинам позики, не встановив чи не спростував існування договору позики між сторонами спору. Разом з тим, суди попередніх інстанцій встановили відсутність виникнення грошових зобов'язань відповідача в зв'язку з відсутністю в зазначених розписках обов'язку відповідача повернути отримані грошові кошти, що, в свою чергу, виключає існування відносин позики.

58. Отже, суди попередніх інстанцій в порушення вимог статті 214 ЦК України не встановили належним чином правовідносини, які виникли між сторонами спору, які зобов'язання відповідача підтверджені зазначеними розписками, чи були вони виконані відповідачем, які правові підстави отримання відповідачем грошових коштів, передбачених зазначеними розписками.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

59. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

60. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

61. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6: скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції

62. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи, зокрема правовідносини, які виникли між сторонами спору, які зобов'язання відповідача підтверджені зазначеними розписками, чи були вони виконані відповідачем, які правові підстави отримання відповідачем грошових коштів, передбачених зазначеними розписками.

63. Прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі в межах прав сторін.

64. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

65. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

66. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

67. Позивач не заявляв вимог про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

68. Враховуючи, що Верховний Суд не ухвалює нового рішення, а передає справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6.

2. Скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року.

3. Направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська