22-ц/804/899/19
220/179/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 220/179/18

Номер провадження 22-ц/804/899/19

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 січня 2019 року, у складі судді Яненко Г.М.,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі назву змінено на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» - далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 101304,35 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору без номеру від 17 червня 2008 року отримав кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не здійснював погашення за кредитом, внаслідок чого, станом на 30 листопада 2017 року, утворилася заборгованість в сумі 101 304,35 грн., яка складається з наступного : 5476,63 грн. по тілу кредиту, 86822,10 грн. по процентах за користування кредитом, 3943,51 грн. заборгованість за пенею та комісію, а також штрафи відповідно Умов та правил надання банківських послуг - 250 грн. штраф (фіксована частина), 4812,11 грн. штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором в сумі 101304,35 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 січня 2019 року позовні вимоги АК КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь АК КБ «ПРИВАТБАНК» 5476,63 грн. по тілу кредиту, 86822,10 грн. по процентах за користування кредитом, 1605,35 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду, в частині стягнення з нього процентів за користування кредитними коштами, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності, необґрунтоване збільшення процентної ставки при нарахуванні процентів та періоду їх нарахування. Зазначає, що суд не перевірив розрахунку заборгованості, представленого позивачем, а з урахуванням наведених ним розрахунків, яким суд першої інстанції не дав належної оцінки, розмір заборгованості по процентам повинен становити не 86 822,10 грн., а значно меншу суму 2 585,82 грн.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не зявилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином. Причини їх неявки визнані не поважними.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, запечення проти скарги представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, тому переглядається судом апеляційної інстанції лише у цій частині і оцінка судового рішення на предмет законності та обґрунтованості в іншій частині колегією суддів не надається.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам за кредитним договором від 17 червня 2008 року в розмірі 86 822,10 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач протягом дії кредитного договору не отримував виписки щодо зміни процентної ставки нарахування процентів за користування кредитом, що він повинен був робити за умовами договору, то підвищення процентної ставки з визначенням відповідної заборгованості по процентам проведено банком обґрунтовано. При цьому суд зазначив, що наявність заборгованості за кредитом боржник не заперечував, а клопотання про призначення експертизи для визначення заборгованості не заявляв.

Повністю погодитися з висновками суду першої інстанції погодитися не можна, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17 червня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг. Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В заяві клієнт підтвердив своє ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку які були представлені клієнту в письмовому вигляді, а також погоджено кредитний ліміт в розмірі 5500 грн.

Крім іншого, Клієнт зобов'язувався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, регулярно ознайомлюватись зі змінами на сайті www.privatbank.ua.

В Умовах та Правилах надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь - якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банку, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно зі змістом "Умов та правил надання банківських послуг" Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карт рахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту карт рахунку.

На підставі "Умов та правил надання банківських послуг", ОСОБА_1 має право на зміну умов, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, а також інших умов обслуговування рахунків.

За змістом "Умов та правил надання банківських послуг" в разі незгоди зі зміною Правил та/або "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити перед Банком заборгованість.

До обов'язків клієнта "Умовами та правилами надання банківських послуг" віднесено погашення заборгованості по кредиту, процентах за його використання, по перевитратах платіжного ліміту, а також комісії на умовах, передбачених цим договором.

Умовами та правилами надання банківських послуг, на Клієнта покладено обов'язок у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту), виплаті винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, згідно Умов та правил надання банківських послуг.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк.

Встановлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань, станом на 30 листопада 2017 року, має заборгованість, яка складається: 5476,63 грн. по тілу кредиту, 86822,10 грн. по процентах за користування кредитом, 3943,51 грн. заборгованість за пенею та комісію, а також штрафи відповідно Умов та правил надання банківських послуг - 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 4812,11 грн. штраф (процентна складова).

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам в розмірі 86822,10 грн., колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині зміні, виходячи з наступного.

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

За вимогами п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що з 17 червня 2008 року між сторонами існували кредитні правовідносини, які передбачали виконання боржником певних дій по поверненню кредитних коштів та оплаті процентів за користування наданим кредитом за кредитною карткою з кінцевим строком дії лютий 2016 року.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З Правил користування платіжною картою випливає, що договір є чинним у межах строку дії карти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

За умовами договору, що перевіряється, погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа місяця, наступного за звітним, а тому, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання 26 травня 2014 року (т.1 а.с.9). Останній платіж, на виконання умов договору, відповідачем здійснено 22 квітня 2014 року (т.1 а.с.6зв,166,201).

Доводи представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в суді апеляційної інстанції про те, що внески ОСОБА_2 здійснював ще 25 липня 2014 року та 16 серпня 2015 року колегія суддів вважає непереконливими, оскільки з представленого банком розрахунку заборгованості та даних про рух коштів вбачається, що ці платежі, в розмірі відповідно 100 грн. та 106,43 грн., відображені позивачем як банківська операція, а не обумовлений кредитним договором обовязкок по внесенню платежу (а.с.166).

Оскільки строк дії картки встановлений до лютого 2016 року, а з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся 25 січня 2018 року, то колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності і тому, стягнення заборгованості за процентами можливе з 26 січня 2015 року.

Зі справи вбачається, що під час розгляду справи відповідач заявляв про застосування строків позовної давності до вимог банку і в апеляційній скарзі просив про визначення початкової дати нарахування процентів з вересня 2014 року, однак ці доводи апеляційний суд до уваги не приймає у звязку з наведеними обставинами (т.1 а.с.87).

Таким чином, враховуючи загальний строк позовної давності, який встановлений законом у три роки, колегія суддів дійшла висновку, що стягнення процентів з ОСОБА_2 за вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» можливо за період з 26 січня 2015 року по день дії картки 29 лютого 2016 року.

Тому, доводи скарги в цій частині визнаються необгрунтованими і наведений відповідачем період нарахування процентів приймається до уваги тільки в частині закінчення строку нарахування процентів, який відповідає строку дії картки.

Разом з тим, не погоджуючись із рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав права в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку за кредитом та вимагати повернення коштів з урахуванням такого підвищення.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу при укладенні договору були встановлені в розмірі 36%, а в подальшому нараховувалися в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, виходячи з процентної ставки 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року по 30 листопада 2017 року - 43,2% річних (т.1 а.с.7).

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за межами строків позовної давності та за підвищеною процентною ставкою з 01 вересня 2014 року, а також висновки суду про задоволення цих вимог в повному обсязі, є необґрунтованими і це є підставою для зміни судового рішення в частині стягнення процентів за договором.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної ставки банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Наданий позивачем апеляційному суду розрахунок заборгованості, в частині зміни розміру процентної ставки та відповідних нарахувань, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання відповідачем інформації про підвищення процентної ставки.

Тому слушними є доводи апеляційної скарги про те, що підвищення процентної ставки для розрахунку процентів з 01 вересня 2014 року, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості за кредитним договором, проведено позивачем необґрунтовано.

Посилання представника позивача на Умови та правила надання банківських послуг, які передбачають повідомлення про зміни тарифного плану через SMS-повідомлення, апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Долучені до справи копії повідомлень з інформацією про підвищення процентів з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року не містять відомостей про отримання цих повідомлень відповідачем (а.с.183-184), а сам ОСОБА_2 заперечує факт отримання таких повідомлень та зазначає, що не проводив будь-яких операції з використанням платіжної картки після підвищення процентів.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_2 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік, згідно умов договору, та в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, а саме - з 26 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Посилання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК в суді апеляційної інстанції на те, що розрахунок процентів повинен проводитися з процентної ставки 36% річних не відповідає умовам представленому розрахунку заборгованості, оскільки як свідчить цей розрахунок при укладенні договору була визначена процентна ставка 36 річних, а з 01 січня 2013 року вона зменшилася до 30% (т.1 а.с.7).

З урахуванням вищенаведеного, заборгованість по процентам апеляційним судом визначається в розмірі 1 825,54 грн. та розраховується наступним чином: 5476,63 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотків) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік ) х 400 (кількість днів за період з 26 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року закінчення строку дії картки).

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за процентами за період з 01 березня 2016 року (після закінчення строку дії картки) до 30 листопада 2017 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 29 лютого 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 березня 2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а

не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за процентами за період з 01 березня 2016 року до 30 листопада 2017 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Оскільки Умови та Правила, на підставі яких АТ КБ «ПРИВАТБАНК» предявлені вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам не підписані відповідачем, встановлені ними строки позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку в 50 років, до уваги не приймаються.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування кредитними коштами в розмірі 86 822,10 грн. підлягає зміні з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача процентів за кредитним договором без номеру від 17 червня 2008 року в розмірі 1825,54 грн. за період з 26 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 221/5102/16-ц провадження № 61-27747св18.

Відтак, змінюючи судове рішення, в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам за кредитним договором від 17 червня 2008 року, колегія суддів, на підставі ст.ст. 141, 382 ЦПК України, вважає необхідним змінити і судові витрати, які підлягають відшкодуванню сторонам у звязку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Так, зі справи вбачається, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 101 304,35 грн. задоволені у звязку зі зміною рішення на суму 7302,17 грн. (5476,63+1825,54), тобто на 7,2% (7302,17х100:101304,35), отже з ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 126,86 (1762х7,2%6100%) грн. у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, а з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2, у звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги, - 2452,70 (2643х92,8%:100%) грн., повязаних з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» () заборгованість по процентам за кредитним договором без номеру від 17 червня 2008 року, станом на 30 листопада 2017 року, в розмірі 2190 (дві тисячі сто девяносто) грн.65 коп. та витрати по сплаті судового збору 235 (двісті тридцять пять) грн.02 коп. у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Це ж рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитом в сумі 5476,63 грн. залишити без змін.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн.92 коп. у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 15 березня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

ОСОБА_5

ОСОБА_6