КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Панченка М.М., Іванченка М.М.

при секретарі - Масловській К.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Штронди А.М.

третьої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Данильченко Олени Олександрівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Писанця В.А.,

по цивільній справі № 757/42619/17-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_1 , про зобов`язання здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів за кредитним договором KIL0GA00000095 від 03.07.2007 року, укладеним між позивачем та банком, за відсотковою ставкою 14,04% річних, починаючи з 10.01.2009 року, а надлишково сплачені кошти направити на погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що банк неодноразово в односторонньому порядку збільшував розмір процентної ставки за кредитним договором з посиланням на пункт 2.3.1 договору. Однак рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року зазначений пункт договору визнано недійсним як такий, що суперечить вимогам закону. Відповідач, незважаючи на наявність вказаного судового рішення, на звернення позивача не реагує та відмовляється здійснювати перерахунок сплачених на погашення кредитної заборгованості платежів із застосуванням розміру процентної ставки, погодженого сторонами при укладенні договору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилаючись на те, що позивач добровільно прийняв усі істотні умови договору, у тому числі в частині сплати процентів, підписуючи кредитну угоду KIL0GA00000095 від 03.07.2007року. Доказів стосовно невідповідності розміру нарахованої кредитної заборгованості договірним умовам матеріали справи, на думку відповідача, не містять.

Крім того, зазначив, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року не зобов`язано банк здійснювати перерахунок суми заборгованості, так як ОСОБА_2 не заявлялися відповідні вимоги.

У 2018 році ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило свою назву на АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.112 -115).

У судовому засіданні представник позивача та третя особа не визнали подану апеляційну скаргу та просили її відхилити.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити, ухваливши рішення про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № KIL0GA00000095 за умовами якого він отримав кредит у розмірі 50 000 гривень зі сплатою 14,04 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, того ж дня між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № KIL0GA00000095, відповідно до умов якого остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.3.1 кредитного договору було передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національного банку України на момент укладення договору; зміні облікової ставки Національного банку України; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці Національного банку України). При цьому, банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка Національного банку України, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

На підставі указаної вище договірної умови відповідачем в односторонньому порядку 21 жовтня 2008 року та 01 лютого 2009 року підвищено процентну ставку з 14,04 % річних до 15,12 % річних та до 26,70% річних відповідно, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним договором станом на 08 листопада 2016 року та не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи в суді.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року визнано недійсними п.п. 2.3.1 кредитного договору, укладеного 03 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 .

Рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили в касаційному порядку скасоване не було.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зобов`язання банку здійснити перерахунок платежів, сплачених на погашення кредитної заборгованості, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що банк належним чином не відреагував на визнання недійсним в судовому порядку пункту кредитного договору та продовжував нараховувати кредитну заборгованість за підвищеною процентною ставкою.

Так, згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Зазначеними нормами матеріального права передбачається безумовне право кредитора на отримання процентів за користування позичальником кредитними коштами, однак у розмірі та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності 10.01.2009 року, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, стаття 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» викладена у новій редакції та доповнена частиною четвертою, згідно якої банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами за винятком випадків, встановлених законом.

У зв`язку з викладеним, Апеляційним судом міста Києва в рішенні від 18 листопада 2015 року визнано недійсним пункт 2.3.1 кредитного договору KIL0GA00000095 від 03.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», за змістом якого банк мав право в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку за договором.

При цьому, апеляційним судом зроблено висновок про нікчемність відповідної умови договору з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто з 10.01.2009 року.

Судом першої інстанції об`єктивно встановлено, що банк на вказане судове рішення належним чином не відреагував та продовжував здійснювати нарахування кредитної заборгованості за підвищеною процентною ставкою.

Звернення позивача від 16 січня 2017 року та 27 лютого 2017 року з вимогами про здійснення перерахунку у відповідності з процентною ставкою в розмірі 14,04%, яка була погоджена сторонами при укладенні кредитного договору, банком проігноровано.

За таких обставин, слід вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням апеляційного суду міста Києва від 18 листопада 2015 року не зобов`язано банк здійснювати перерахунок суми заборгованості, так як ОСОБА_2 не заявлялися відповідні вимоги, не заслуговують на увагу, оскільки такі вимоги ставилися ОСОБА_2 в межах даного провадження, а згадане рішення апеляційного суду є безпосередньою правовою підставою для їх задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 387ЦПК України, колегія суддів-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Данильченко Олени Олександрівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: