Єдиний унікальний номер 226/606/17 Номер провадження 22-ц/804/421/19
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Космачевської Т.В., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті в залі №5 цивільну справу № 226/606/17/17

за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про зобов'язання здійснення демонтажу, транспортування, повірки та монтажу приладу обліку холодної води, скасування боргу за споживання води, зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання відповідно до приладу обліку та внести зміни до договору про надання послуг

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року,

(суддя - Клепка Л.І., рішення ухвалене у м. Мирноград Донецької області, повний текст рішення складено 28 липня 2017 року),

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про зобов'язання здійснення демонтажу, транспортування, повірки та монтажу приладу обліку холодної води, скасування боргу за споживання води, зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання відповідно до приладу обліку та внести зміни до договору про надання послуг, посилаючись на те, що вона є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надає КП «Компанія «Вода Донбасу» за адресою її проживання АДРЕСА_1, відповідно до укладеного договору «Про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення» від 24 квітня 2012 року.

Зазначала, що облік спожитої води здійснюється лічильником з 03 серпня 2010 року, який взято на облік відповідно до акта № 3715/414 про ввід до експлуатації вузла обліку холодної води, зі строком повірки не пізніше 26 травня 2012 року, яку вона здійснила за власні кошти. Наступна повірка приладу обліку води мала відбутися через чотири роки, але не пізніше 23 травня 2016 року.

16 лютого 2016 року вона звернулася до КП «Компанія «Вода Донбасу» із заявою про проведення періодичної повірки лічильника за рахунок підприємства, проте отримала відмову, в якій відповідач зазначив, що до тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води ці послуги не входять.

Після спливу строку повірки лічильника вона продовжила здійснювати розрахунки, виходячи із показників лічильника, але відповідач вивів із експлуатації та абонентської бази вищевказаний лічильник, нараховує плату за послуги по нормі споживання, а не за показниками лічильника, у зв'язку із чим неправомірно виникла заборгованість, яка станом на 18 квітня 2017 року складає 2 200 грн.

Враховуючи, що обов'язок щодо повірки лічильника законодавством покладено на виконавця за його рахунок, а не споживача комунальних послуг, вважала, що не повинна сплачувати комунальні послуги, які нараховуються по нормі водоспоживання, виходячи із 180 літрів на добу та кількості осіб складу сім'ї.

Посилаючись на викладене, а також на положення частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», пункту 6 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2015 року № 474, просила суд зобов'язати відповідача: скасувати борг за послуги водопостачання у розмірі 2 200 грн; здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання з 23 травня 2016 року та у подальшому виходити із показників приладу обліку; у десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили провести за власний рахунок демонтаж, транспортування, повірку та монтаж приладу обліку споживання холодної води; привести зміст підпункту 9 пункту 15 та підпункту 16 пункту 16 укладеного між нею та відповідачем договору від 24 квітня 2012 року «Про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення» відповідно до вимог чинного законодавства у десятиденний термін з дня набранням рішенням суду законної сили.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що до складу тарифів з холодного водопостачання та водовідведення, за якими ОСОБА_1 сплачувала за спожиті послуги, не було включено плату за послуги, пов'язані із повіркою лічильника, який є власністю споживача, а тому обов'язок щодо оплати повірки лічильника не може бути покладено на відповідача. Враховуючи те, що у будинку позивачки відсутній засіб обліку води, який пройшов повірку, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Підстав для перерахунку заборгованості, а також для зобов'язання відповідача на майбутнє нараховувати позивачу плату за холодну воду, виходячи з показників не повіреного лічильника, судом не встановлено.

Також зазначено, що спосіб захисту прав та інтересів осіб такий як: приведення змісту підпунктів 8-9, 16 пункту 15 договору, укладеного між сторонами 24 квітня 2012 року «Про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення», відповідно до вимог чинного законодавства, не передбачений статтею 16 ЦК України. Ні сам договір, ні жоден з його пунктів не визнавався судами недійсними і такі вимоги позивачкою не заявлялись. Своє волевиявлення на укладення цього договору сторони скріпили підписами у ньому, обумовивши та погодивши усі його істотні умови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги,

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що, посилаючись на пункт 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 року, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що «не повірені водолічильники вважаються відсутніми, тому що плата за надані послуги з водопостачання справляється згідно із установленими нормами споживання»; посилання суду першої інстанції на статтю 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», як на підставу відмови у позові, оскільки періодична повірка проводиться за рахунок тарифів, не врахував те, що частиною 4 статті 17 вказаного Закону в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин та пункту 6 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою КМ України №464 від 8 липня 2015 року, періодична повірка засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, покладається на суб'єктів господарювання, що надають послуги з водопостачання; постанова Національної комісії, що здійснює регулювання в сфері енергетики та комунальних послуг №2869 від 26 листопада 2015 року не може бути застосована до правовідносин, які виникли між сторонами; нарахування оплати послуг за водопостачання на двох осіб є неправильним, оскільки вона мешкала в цьому будинку одна і лише в літній період, що підтверджується наданими нею доказами (витяг з домової книги, довідки та акт).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Компанія «Вода Донбасу» про скасування суми боргу за споживання води, зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено з інших правових підстав. У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року рішення апеляційного суду Донецької області від 17 серпня 2017 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 січня 2019 року справа призначена до розгляду.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції (повісток).

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надає КП «Компанія «Вода Донбасу» за адресою її проживання АДРЕСА_1, відповідно до укладеного договору «Про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення» від 24 квітня 2012 року.

Облік спожитої води здійснюється лічильником з 03 серпня 2010 року, який взято на облік відповідно до акта № 3715/414 про ввід до експлуатації вузла обліку холодної води, зі строком повірки не пізніше 26 травня 2012 року, яку ОСОБА_1 здійснила за власні кошти.

Наступна повірка приладу обліку води мала відбутися 23 травня 2016 року, що підтверджується актом інвентаризації приватного сектору від 04 травня 2016 року.

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Компанія «Вода Донбасу» із заявою про проведення періодичної повірки лічильника за рахунок підприємства, проте листом відповідача від 28 лютого 2017 року № К-23 їй було відмовлено з тих підстав, що до структури діючих на час повірки лічильника тарифів не входять послуги за проведення періодичної повірки, а також монтаж, демонтаж, розпломбування, опломбування приладу обліку води.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто 23 травня 2016 року) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповіркові інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до ч. 3 статті 17 зазначеного Закону суб'єкти господарювання зобов'язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.

Частиною четвертою статті 17 зазначеного Закону встановлено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно з пунктом 24 цього Порядку (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року - до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповіркового інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є додатком до затвердженого Порядку.

Отже, у спірний період проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни) на які затверджуються уповноваженими органами.

Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Положеннями частини 3 статті 19, частини 4 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

До визначення на законодавчому рівні виконавців певних послуг (Закон від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII, який набрав чинності 26 квітня 2014 року) питання визначення виконавців житлово-комунальних послуг (в тому числі з централізованого постачання холодної і гарячої води, водовідведення) статтею 7 Закону № 1875-IV було віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-60цс15.

У порушення наведених норм матеріального права суд першої інстанції не врахував, що включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій позивачки, оскільки стосується правових взаємовідносин КП «Компанія «Вода Донбасу», як виконавця послуг, та органів державної влади й місцевого самоврядування. При цьому суд не дав оцінки тому, що позивачка згідно із законом має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що обраний ОСОБА_1 спосіб судового захисту, в тому числі такий як приведення змісту підпунктів 8-9,16 пункту 15 договору, укладеного між сторонами 24 квітня 2012 року «Про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення» відповідно до вимог чинного законодавства не відповідає положенням статті 16 ЦК України, з огляду на наступне.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Правовий аналіз наведених положень ЦПК України, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачами спосіб захисту своїх прав, а саме захист його прав як споживача та зобов'язання відповідача, виконавця послуг з водопостачання та водовідведення, вчинити певні дії, зокрема, проведення перерахунку плати за водопостачання та водовідведення, не суперечить положенням статті 16 ЦК України. Зокрема, у частині другої указаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом також не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень чтаттей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання КП «Компанія «Вода Донбасу» здійснити демонтаж, транспортування, повірку та монтаж приладу обліку холодної води, зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання відповідно до приладу обліку ОСОБА_1 просила також (з урахуванням уточнених позовних вимог) зобов'язати КП «Вода Донбасу» привести зміст підпункту 9 пункту 15 та підпункту 16 пункту 16 договору відповідно до вимог чинного законодавства, виклавши їх у наступній редакції: «п.п. 9 п.15 «на проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж; транспортування та монтаж) будинкових засобів обліку холодної води за рахунок Димитрівського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу»; п.п. 16 п. 16 «забезпечувати доступ до місця знаходження засобу обліку холодної води з метою своєчасного проведення його повірки силами Димитрівського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», посилаючись при цьому на те, що 24 квітня 2012 року між нею та відповідачем був укладений договір «Про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення», згідно якого вона та члени її сім'ї (всього у кількості однієї особи) були зобов'язані проводити оплату за надані відповідачем послуги з централізованого постачання холодної води і за водовідведення, виходячи з показань засобів обліку таких послуг. При цьому в підпунктах 8-9, 16 пункту 15 зазначеного договору відповідачем було зазначено, що вона (як споживач) була зобов'язана встановити будинковий засіб обліку холодної води; забезпечувати своєчасну його повірку з наступним викликом виробника для прийому його в експлуатацію; а періодичну повірку, обслуговування та ремонт зазначеного засобу обліку холодної води (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводити за власний рахунок.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» - виробником в особі директора виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» Димитрівського був укладений договір «Про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення».

Пунктом 15 договору встановлені права споживача і, зокрема, відповідно до підпункту 9 споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж; транспортування та монтаж) будинкових засобів обліку холодної води за власний рахунок за окремим договором.

Отже, зазначений підпункт договору містить положення щодо права споживача за власний рахунок здійснювати періодичну повірку, що суперечить діючому законодавству.

Пунктом 16 договору встановлені зобов'язання споживача і, зокрема відповідно до підпункту 16 споживач зобов'язаний забезпечувати своєчасну повірку засобу обліку холодної води з наступним викликом виробника для прийому його в експлуатацію.

Зазначений підпункт договору містить положення, яке є неконкретизованим з огляду на положення Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою КМ України від 8 липня 2015 року № 474.

Так, відповідно до положень частини 3 статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року (в редакції Закону України від 15.04.2004 року і який набрав чинності з 01.01.2005 рок) і яка діяла на час укладення договору, порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності,- власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. При цьому частиною 10 статті 28 зазначеного Закону було передбачено, що місцеві органи виконавчої влади повинні сприяти проведенню повірки засобів вимірювальної техніки на місці їх експлуатації, у тому числі: надавати відповідні приміщення; забезпечувати допоміжним персоналом і транспортом; повідомляти власників і користувачів засобів вимірювальної техніки про час і місце проведення повірки.

Відповідно до Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою КМ України від 8 липня 2015 року № 474, виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем (п.7); споживач забезпечує у зазначений в повідомленні строк доступ представника виконавця до засобу вимірювальної техніки. У разі неможливості споживача у зазначений строк забезпечити доступ представника виконавця до засобу вимірювальної техніки для проведення його періодичної повірки споживач не пізніше ніж за 10 календарних днів до настання такого строку інформує про це виконавця шляхом надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання виконавцем відповідної інформації. Інший строк доступу до засобу вимірювальної техніки споживач та виконавець узгоджують, зокрема шляхом обміну листами (п.9); представник виконавця пред'являє споживачеві направлення, видане йому виконавцем, для проведення періодичної повірки або ремонту засобу вимірювальної техніки, а також у разі потреби демонтажу такого засобу. Демонтаж засобу вимірювальної техніки проводиться представником виконавця виключно у присутності споживача та оформляється актом за формою згідно з додатком 2 (п.9); до початку демонтажу засобу вимірювальної техніки представник виконавця: здійснює огляд засобу вимірювальної техніки щодо відсутності механічних пошкоджень та ознак самовільного втручання в його роботу; перевіряє наявність та цілісність пломб, стан різьбових з'єднань, наявність відбитків повірочного тавра (п.10); на час проведення періодичної повірки або ремонту засобу вимірювальної техніки виконавець встановлює тимчасовий засіб вимірювальної техніки (п.11); після демонтажу засобу вимірювальної техніки виконавець забезпечує його транспортування для проведення періодичної повірки або ремонту (п.12); у разі проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки у місці його експлуатації демонтаж такого засобу не проводиться (п.13); після проведення періодичної повірки або ремонту виконавець у строк, зазначений в акті про демонтаж засобу вимірювальної техніки, забезпечує транспортування засобу вимірювальної техніки для його монтажу. Транспортування засобу вимірювальної техніки здійснюється таким чином, щоб не вплинути на його метрологічні характеристики (п.14); споживач забезпечує у строк, зазначений в акті про демонтаж засобу вимірювальної техніки, доступ представника виконавця до місця монтажу засобу вимірювальної техніки. У разі неможливості споживача у зазначений строк забезпечити доступ представника виконавця до місця монтажу засобу вимірювальної техніки споживач не пізніше ніж за п'ять календарних днів до настання такого строку інформує про це виконавця шляхом надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання виконавцем відповідної інформації. Інший строк доступу до місця монтажу засобу вимірювальної техніки споживач та виконавець узгоджують, зокрема шляхом обміну листами (п.15); представник виконавця, який прибув для проведення монтажу засобу вимірювальної техніки, пред'являє споживачеві відповідне направлення, видане йому виконавцем. Монтаж засобу вимірювальної техніки проводиться представником виконавця виключно у присутності споживача та оформляється актом за формою згідно з додатком 3 (п.16); опломбування засобу вимірювальної техніки здійснюється представником виконавця у день його монтажу, про що зазначається в акті про монтаж засобу вимірювальної техніки (п.17).

Виходячи із встановлених обставин та зазначених норм матеріального та процесуального права апеляційний суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок нарахувань плати за водопостачання з додержанням норм матеріального права, виходячи з показань засобу обліку води тип MNQV, заводський № 02742079, розташований на подвір'ї домоволодіння АДРЕСА_1, з 23 травня 2016 року, оскільки саме з цього періоду згідно повідомлення відповідача ОСОБА_1 нараховується плата за споживання води відповідно до нормативного водоспоживання та у подальшому виходити із показників приладу обліку; зобов'язання КП «Компанія «Вода Донбасу» провести за власний рахунок демонтаж, транспортування, повірку та монтаж приладу обліку споживання холодної води; приведення змісту підпункту 9 пункту 15 та підпункту 16 пункту 16 укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем договору від 24 квітня 2012 року «Про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення» відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо позовних вимог позивачки про скасування боргу у розмірі 2 193.85 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки наявність чи відсутність боргу може бути визначена тільки після перерахування нарахувань за водопостачання, починаючи з 23 травня 2016 року, враховуючи показники приладу обліку спожитої холодної води та з урахуванням здійсненої позивачкою оплати за спожиту холодну воду, що є компетенцією бухгалтерської структури КП «Компанія «Вода Донбасу».

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано наступні документи.

Договір про надання правничої (юридичної) допомоги від 04 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та юридичною фірмою «Смаль і право» (виконавець) , за умовами якого виконавець надає клієнту наступні послуги: надання правової (юридичної) допомоги по спору з Димитрівським ВУ ВКГ, складення позовної заяви, листів, запитів, клопотань, заперечень, консультування з даного питання та надання іншої правничої допомоги для досягнення позитивного результату в судах першої інстанції.

Пунктом 6.1 договору визначено, що за надання правничої допомоги клієнт здійснює оплату виконавцю в розмірі 3000 грн.

Позивачкою також наданий договір доручення №423/а на представлення та надання правничої допомоги (додатковий) від 18 квітня 2017 року, укладений на виконання основного договору від 04 квітня 2017 року між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом ОСОБА_3, за умовами якого виконавець надає клієнту наступні послуги: представлення інтересів клієнта в суді першої інстанції, як позивача, по цивільній справі з наділенням всіма правами позивача: складення запитів, скарг, інших заяв, консультування з даного питання та виконання інших процесуальних дій, необхідних для досягнення позитивного результату в суді першої інстанції.

Пунктами 6.1 та 6.2 договору передбачено, що клієнт за надання правничої допомоги за даним договором оплату не здійснює. Суми оплати послуг оговорені у основному договорі від 04 квітня 2017 року.

Кошторис №425 від 04 квітня 2017 року на виконання робіт по наданню правничої допомоги, як додаток до договору від 04 квітня 2017 року, в якому зазначено наступні види робіт: усні консультації за договором - 2 години, вартість робіт 200 грн.; складення позовної заяви, проведення розрахунків і складення інших документів, необхідних для позитивного вирішення справи - 4 години, вартість робіт 1600 грн.; представлення інтересів в судах першої інстанції з питань позовних вимог - 2 години, вартість 1200 грн.

Також позивачкою надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 423 від 04.04.2017 року про сплату ОСОБА_1 юридичній фірмі «Смаль і право» 3000 грн.

Крім того, позивачкою надані договір доручення про надання правничої (юридичної) допомоги від 02 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та юридичною фірмою «Смаль і право» (виконавець) , за умовами якого виконавець надає клієнту наступні послуги: представлення інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції з питання апеляційного оскарження рішення Димитрівського міського суду по цивільній справі за позовом клієнта до Димитрівського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу», надання правничої (юридичної) допомоги по спору з Димитрівським ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» про скасування боргу і проведення повірки засобів обліку холодної води, з наділенням всіма правами позивача: складання запитів, скарг, інших заяв, консультування з цього питання і виконання інших процесуальних дій, необхідних для позитивного результату в суді апеляційної інстанції.

Пунктом 6.1 договору визначено, що за надання правничої допомоги клієнт здійснює оплату виконавцю в розмірі 1000 грн.

Позивачкою також наданий договір доручення №423/а на представництво та надання правової допомоги (додатковий) від 02 серпня 2017 року, укладений на виконання основного договору від 02 серпня 2017 року між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом ОСОБА_3, за умовами якого виконавець надає клієнту наступні послуги: представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції з питання апеляційного оскарження рішення Димитрівського міського суду по цивільній справі з наділенням всіма правами позивача: складення запитів, скарг, інших заяв, консультування з даного питання та виконання інших процесуальних дій, необхідних для досягнення позитивного результату в суді апеляційної інстанції.

Пунктами 6.1 та 6.2 договору передбачено, що клієнт за надання правової допомоги за даним договором оплату не здійснює. Суми оплати послуг оговорені у основному договорі від 02 серпня 2017 року.

Кошторис №423 від 02 квітня 2017 року на виконання робіт по наданню правової допомоги, як додаток до договору від 02 серпня 2017 року, в якому зазначено складення апеляційної скарги - 2 години, вартість 1000 грн.

Також позивачкою надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 439 від 07.08.2017 року про сплату ОСОБА_1 юридичній фірмі «Смаль і право» 1000 грн.

Враховуючи викладені обставини справи, складність справи, участь адвоката ОСОБА_3 у судових засіданнях 15 травня, 20 червня, 21 липня 2017 року, на що взагалі витрачено 7.35 годин, апеляційний суд, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, вважає, що вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України з КП «Компанія «Вода Донбасу» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 200 грн. в дохід держави (1280.00 грн. за подачу до суду першої інстанції позовної заяви за два немайнових спора та 1920.00 грн. за подачу апеляційної скарги).

Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 21 липня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про зобов'язання здійснення демонтажу, транспортування, повірки та монтажу приладу обліку холодної води, скасування боргу за споживання води, зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за водопостачання відповідно до приладу обліку та внести зміни до договору про надання послуг задовольнити частково.

Зобов'язати Комунальне підприємство Компанія «Вода Донбасу» за власний рахунок провести періодичну повірку (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобу вимірювальної техніки (водолічильника) тип MNQV-1,5, заводський № 02742079, встановленого на подвір'ї домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» здійснити перерахунок нарахувань за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, відкритому на ім'я ОСОБА_1, з 23 травня 2016 року, виходячи з показань засобу обліку води тип MNQV-1,5, заводський № 02742079.

Внести зміни у договір від 24 квітня 2012 року, укладений між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» і ОСОБА_1 Ростиславною «Про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення», виклавши підпункт 9 пункту 15 у такій редакції «на проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж; транспортування та монтаж) будинкових засобів обліку холодної води за рахунок Димитрівського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу»; підпункт 16 пункту 16 викласти у такій редакції: «забезпечувати доступ до місця знаходження засобу обліку холодної води з метою своєчасного проведення його повірки силами Димитрівського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу».

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання КП «Компанія «Вода Донбасу» скасувати борг у розмірі 2 193,85 грн. відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» на користь держави судовий збір в розмірі 3 200.00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 21 січня 2019 року.

Суддя-доповідач О.С. Санікова