РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

29 листопада 2019 рокуСправа №451/1681/17
Провадження № 2/451/148/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1681/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що згідно з повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09.10.2008 року Павлівською сільською радою Радехівського районну Львівської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки померла ОСОБА_6 , і з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за № 13. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно, а саме, будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю, що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю, виданого 16.12.1987 року Червоноградським МБТІ, та земельна ділянка площею 1,7416 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області. За життя спадкодавець розпорядилася належним їй майном на користь своєї дочки ОСОБА_7 , склавши заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 20.12.1994 року та зареєстрований в реєстрі за №188, яка фактично прийняла спадщину та оформила на себе в порядку спадкування земельні ділянки. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 01.07.2014 року Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 69 років померла ОСОБА_7 , мати позивача, і з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за № 27. Заповіту ОСОБА_7 не складала, тож спадкоємцями першої черги за законом, відповідно окрім неї є: ОСОБА_4 (дочка); ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_5 ( чоловік). Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно матері, як спадкоємець відповідно для прийняття спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Проте нотаріус нотаріальної контори відмовила видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, та по причині, що вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку не має можливості, оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видане та зареєстроване на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_6 . А так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, нотаріус не в змозі встановити яка частка спадкового будинку належала саме спадкодавцеві. Ураховуючи те, що питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, нотаріусом було рекомендовано звернутися з позовом в суд. Станом на сьогоднішній день позивач розпорядитися будинком (тобто оформити спадщину) не може, тому що будинок та господарські будівлі належать на праві власності колгоспному двору, голова якого помер. На сьогодні вона претендує на майно колгоспного двору, який давно не існує. Перевести двір до іншої категорії з визнанням за нею права приватної власності на будинок як за громадянкою України немає можливості. До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а Бюро технічної інвентаризації виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. ОСОБА_8 не має такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки за судовим рішенням. Одержати документи на житловий будинок як на об`єкт права приватної власності не може через зміну порядку державної реєстрації нерухомого майна. Це питання можна вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинковолодіння. Крім цього, звертає увагу суду на те, що з метою встановлення права на отримання спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , необхідно встановити юридичний факт спільного проживання. Просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала спільно із своєю матір`ю ОСОБА_7 , по АДРЕСА_1 , до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2-3).

20 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.42).

Позивач в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідення не з"явилися, причини неявки суду не повідомили, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с.83-85).

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечили позивач та її представник.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла баба позивача ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданного повторно Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 09 жовтня 2008 року, актовий запис №13 (а.с.7).

За життя спадкодавець розпорядилася належним їй майном на користь своєї дочки ОСОБА_7 , склавши заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 20.12.1994 року та зареєстрований в реєстрі за №188 (а.с.10).

ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті матері та оформила на себе в порядку спадкування земельні ділянки, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.02.2011 року державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. (а.с.11)

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданного Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 01 липня 2014 року, актовий запис №27 (а.с.8).

Від імені померлої ОСОБА_7 заповіт не посвідчувався. Вона до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності від 16 грудня 1987 року, будинковолодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , належало колгоспному двору, голова ОСОБА_6 (а.с.13).

Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 , виданого Червоноградським БТІ 26.09.2016 року, інвентаризаційна справа №11941, вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.14-16).

Окрім цього, факт, що ОСОБА_1 проживали спільно із спадкодавцем до дня її смерті за адресою в АДРЕСА_1 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не довіряти показам яких в суду підстав немає.

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що позивач пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,211,258-259,263-265,279,280,282 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала спільно із своєю матір`ю ОСОБА_7 , по АДРЕСА_1 , до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , жительки с.Нанково, Хустиського району Закарпатської області, ОСОБА_5 , жителя с Павлів, Радехівського району Львівської області в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , жительки с.Павлів, Радехівського району Львівської області судовий збір в розмірі 1627 (одна тисяча шістсот двадцять сім) гривень 89 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Радехівського районного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 3 грудня 2019 року.