Справа № 476/939/18
Провадження № 2/476/39/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2019 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

25.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 11.11.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 19.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що визначений судом спосіб та розмір аліментів не дає можливості забезпечити нормальне існування дитини, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання сина, визначений рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 11.11.2015 року, із твердої грошової суми в розмірі 500 грн., щомісяця, на 1/4 частину всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що не працює за станом здоров'я, а також здійснює догляд за хворим батьком у зв'язку з чим немає можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, з 24.11.2007 року по 01.12.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 12).

З матеріалів справи слідує, що відповідач являється батьком неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 11.11.2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 19.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 13).

Так, частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Із зазначених норм закону випливає, що зміна способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов'язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Так, з пояснень позивачки слідує, що вона несе витрати на утримання сина, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, а також розвитку дитини, розмір яких складає близько 1500 грн. щомісячно.

Також з матеріалів справи слідує, що неповнолітній ОСОБА_4 з початку 2018-2019 навчального року двічі перехворів гострим бронхітом та гострим фарингтоном (а. с. 11).

Проте, позивачкою не надано до суду доказів понесених нею щомісячних матеріальних затрат на утримання сина та на його лікування.

При цьому суд враховує, що згідно розрахунку заборгованості з аліментів, які стягуються з відповідача згідно вищевказаного рішення суду, станом на 11.12.2018 року у відповідача є заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3087,56 грн. Проте, із вказаного розрахунку вбачається, що з серпня 2018 року відповідачу нараховуються аліменти у розмірі 972 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому суд вважає, що розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача є розумним, відповідає інтересам сторін та неповнолітньої дитини і є законодавчо встановленим для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставин, які можуть бути враховані судом як підстава зміни способу стягнення аліментів та можуть вплинути на визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, позивачкою не вказано. Доказів того, що з 2015 року на теперішній час змінився матеріальний або сімейний стан сторін та того, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, визначеній рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 11.11.2015 року, суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходь до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотирьох) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 25.01.2019 року.

Суддя Н.В. Чернякова