справа № 489/3978/13-ц
провадження №4-с/489/7/19
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі ПАТ «Енергобанк») про визнання незаконною бездіяльності старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 (далі державний виконавець), та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ПАТ «Енергобанк» в особі представника ОСОБА_2 звернулося до суду із скаргою в якій просило визнати незаконною бездіяльність державного виконавця у не зарахуванні стягувачу 12872,72 грн., отриманих від реалізації майна боржника та зобов'язати державного виконавця перерахувати стягувачу ПАТ «Енергобанк» 12872,72 грн. отриманих від реалізації майна боржника.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Центральний ВДВС) перебуває виконавче провадження ВП №41102386 з примусового виконання виконавчого листа № 2/489/1776 від 04.09.2013, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Енергобанк» 33035,15 дол. США та 1000,00 грн., пені, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2649,51 грн. Зі змісту протоколу №362103 від 11.10.2018 вбачається, що переможцем торгів визнано учасника №5 ОСОБА_4 та йому запропоновано перерахувати суму коштів у розмірі 131480,00 грн. на рахунок продавця майна - територіального органу державної виконавчої служби, у строк до 26.10.2018.

08.11.2018 на рахунок ПАТ «Енергобанк» були зараховані 118607,28 грн. з призначенням платежу «перерахування коштів від ОСОБА_3 зг. в/д 2/489/1776 від 04.09.2013 на користь ПАТ «Енергобанк»». Таким чином, різниця між сумою, зазначеною у протоколі електронних торгів та сумою, яка була перерахована стягувачу становить 12872,72 грн. Проте, до моменту розподілу і перерахування коштів стягувачу, станом на 19.11.2018 державним виконавцем не винесена постанова про стягнення витрат відповідно до положень частини 4 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, за відсутності постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, утримання коштів у розмірі 12872,72 грн. на депозитному рахунку державної виконавчої служби або подальший розподіл і перерахування даних коштів на відповідні рахунки є незаконним, протиправним, оскільки вказані кошти підлягають зарахуванню на рахунок стягувача.

У судове засідання представник заявника та держаний виконавець не зявилися, від представника заявника надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, що відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, дослідивши наявні матеріали скарги, дійшов наступного.

Із доданих до скарги доказів встановлено, що на примусовому виконанні в Центральному ВДВС перебуває виконавче провадження ВП №41102386 з примусового виконання виконавчого листа № 2/489/1776, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Енергобанк» 33035,15 дол. США та 1000,00 грн., пені, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2649,51 грн.

Відповідно до протоколу №362103 переможцем торгів став учасник під №5 - ОСОБА_4; сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця 131480,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням №7582 від 06.11.2018, Центральний ВДВС перерахував на рахунок ПАТ «Енергобанк» 118607, 28 грн., за призначенням платежу «перерахування коштів від ОСОБА_3 зг. в/д 2/489/1776 від 04.09.2013 на користь ПАТ «Енергобанк»».

Із доданої до скарги Інформації про виконавче провадження від 08.11.2018 по виконавчому провадженню №41102386 вбачається проведення наступних виконавчих дії: відкрито виконавче провадження (винесено постанову про відкриття виконавчого провадження); звернено стягнення на майно боржника (винесено постанову про арешт майна боржника); оголошено розшук майна боржника (винесено постанову про розшук майна боржника); призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання (винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні); знято арешт з майна (винесено постанову про зняття арешту з майна).

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як зазначено у частини першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частин першої, третьої, п'ятої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Згідно з частини 4 статті 42 вказаного Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто.

Відповідно до пунктом 15 розділу 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, у разі надходження суми, яка не задовольняє вимоги усіх стягувачів, а також за необхідності відрахування виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження виконавець невідкладно складає розрахунок, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, суму, що залишилась після відрахування витрат виконавчого провадження, перелік стягувачів кожної черги, визначених статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження», та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, штрафів у разі винесення відповідних постанов. Розрахунок долучається до матеріалів зведеного виконавчого провадження.

Згідно з пункту 17 розділу 7 наведеної Інструкції перерахування (повернення) авансового внеску стягувача з рахунку авансового внеску органу державної виконавчої служби здійснюється на підставі розпорядження державного виконавця.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження.

Проте автоматизована система виконавчого провадження надає не повну інформацію про проведені виконавчі дії, оскільки у даній системі не відображаються всі процесуальні документи та дії державного виконавця. Повну та достовірну інформацію сторони виконавчого провадження можуть отримати, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження безпосередньо у відділі державної виконавчої служби або надіславши запит про надання інформації стосовно виконавчого провадження, чим стягувач не скористався.

Таким чином, стягувач, як сторона виконавчого провадження, не реалізував своє право, передбачене статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження», для отримання повної інформації по виконавчому провадженню (розрахунку коштів, отриманих від реалізації арештованого майна, розпорядження державного виконавця про перерахунок авансового внеску тощо) та відповідно до вимог статті 81 ЦПК України не надав суду доказів щодо оспорюваної бездіяльності державного виконавця, обмежившись лише наданням інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження.

За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про передчасність скарга ПАТ «Енергобанк», у звязку із чим вона задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про визнання незаконною бездіяльності старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В.Коваленко