Справа № 146/1082/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" січня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт.Томашпіль цивільну справу

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2,

ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

20 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті їхнього батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в АДРЕСА_1, що складається із земельної ділянки площею 2,3493 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданого 2012 року на підставі рішення Томашпільського районного суду у справі № 224/1165/12 від 25.06.2012 року на ім'я ОСОБА_6.

Даний позов обґрунтований наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року в АДРЕСА_2 помер ОСОБА_6-батько чоловіка позивача ОСОБА_5 та відповідача у справі ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на його майно, що складається із земельних ділянок та житлового будинку.

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця-чоловік позивача ОСОБА_5 та відповідач-ОСОБА_4. На ім'я ОСОБА_4 ОСОБА_6 був складений заповіт, а ОСОБА_5 був інвалідом, тому мав право на обов'язкову частку у спадщині. ОСОБА_4 свою частину спадщини прийняла, зокрема, рішенням Томашпільського районного суду від 28 березня 2018 року визнано за нею право власності на одну із земельних ділянок, а саме відповідно державного акту НОМЕР_7. Житловий будинок і земельну ділянку відповідно державного акту серії НОМЕР_6 ОСОБА_4 не оформляла, оскільки сторони мирно врегулювали даний спір, зокрема, домовилися, що земельну ділянку відповідно державного акту серії НОМЕР_6 будуть успадковувати діти ОСОБА_5 Відносно будинку спір між ними не вирішено.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року чоловік позивача- батько неповнолітніх дітей помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, що складається в тому числі і з майна, яке він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки по спливу шестимісячного строку після смерті свого батька через 27 днів помер.

До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 позивач звернулася в інтересах їхніх спільних дітей, однак не може оформити право власності на спадкове майно, яке чоловік отримав від свого батька, в зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно- державного акту на право власності на земельну ділянку. По цій причині нотаріусом і було відмовлено.

Оригінали державного акту позивач не може знайти, а отримали дублікат - не може. Окрім того, чоловік не оформив на своє ім'я такий правовстановлюючий документ.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 1 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 11-20 годину 22 січня 2019 року.

1 жовтня 2018 року направлено запит до Томашпільської державної нотаріальної контори для перевірки наявності або відсутності спадкової справи щодо померлого ОСОБА_5 та померлого ОСОБА_6

1 жовтня 2018 року направлено запит до Ямпільської державної нотаріальної контори для перевірки наявності або відсутності спадкової справи щодо померлого ОСОБА_5

9 жовтня 2018 року отримано відповіді Томашпільської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що спадкова справа після померлого ОСОБА_5 заведена за № 290/2017, спадкова справа після померлого ОСОБА_6 заведена за № 306/2016.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 жовтня 2018 року витребувано у державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлого ОСОБА_5, яка заведена за № 290/2017, копію спадкової справи після померлого ОСОБА_6, яка заведена за № 306/2016.

12 жовтня 2018 року отримано копію спадкової справи після померлого ОСОБА_5, яка заведена за № 290/2017, копію спадкової справи після померлого ОСОБА_6, яка заведена за № 306/2016.

19 листопада 2018 року до суду повернуто запит, направлений до Ямпільської державної контори щодо заведення спадкової справи після померлого ОСОБА_5 з відміткою на конверті «адресат не існує».

28 листопада 2018 року направлено запит до Чернівецької державної нотаріальної контори для перевірки наявності або відсутності спадкової справи щодо померлого ОСОБА_5

17 грудня 2018 року отримано відповідь Чернівецької державної нотаріальної контори про те, що спадкова справа після померлого ОСОБА_5 зберігається в Томашпільській державній нотаріальній конторі.

22 січня 2019 року отримано заяву позивача про розгляд справи у її відсутності.

22 січня 2019 року отримано заяву відповідача про розгляд справи у її відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності та відсутності її неповнолітніх дітей, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року в АДРЕСА_2 помер ОСОБА_6 (а.с. 11).

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_6

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

З копії спадкової справи після померлого ОСОБА_6 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися ОСОБА_4-спадкоємець за заповітом, та ОСОБА_5-інвалід ІІІ групи.

Відповідно до рішення Томашпільського районного суду від 28 березня 2018 року за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року в АДРЕСА_2, що складається із земельної ділянки площею 3,95 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницйької області, належну ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданого 20 грудня 2001 року Вилянською сільською радою Томашпільського району Вінницької області (а.с.18-20).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 помер в АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до довідки Ямпільської державної нотаріальної контори № 195/01-16 від 15.02.2018, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 Ямпільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 290/2017 за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1, яка діє в інтересах своїх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Інших заяв щодо прийняття спадщини або відмови від спадщини в нотаріальній конторі не значиться. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.17).

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до копії свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.9, 10)..

Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов'язки на свій розсуд.

Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов'язковою часткою.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Малолітніми е особи, що не досягли чотирнадцяти років, неповнолітніми є особи, що не досягли вісімнадцяти років. Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Неповнолітні особи, які набули повної цивільної дієздатності (у разі реєстрації шлюбу особи, яка не досягла повноліття, або у тому разі, якщо особа, яка досягла шістнадцяти років, працює за трудовим договором, а також неповнолітня особа, яка записана матір'ю або батьком дитини) також мають право на обов'язкову частку, якщо на час відкриття спадщини не досягли вісімнадцяти років, оскільки вони продовжують належати до категорії неповнолітніх.

Продовження особою трудової діяльності після досягнення загального пенсійного віку не позбавляє права на обов'язкову частку у спадщині. Однак, вихід на пенсію на пільгових підставах права на обов'язкову частку у спадщині не дає.

Обов'язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.

Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Але, якщо інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку, то вони вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Позбавлення права на обов'язкову частку в спадщині закон не передбачає.

Отже, ОСОБА_5, який спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 шляхом подання заяви в передбачений законом термін до нотаріальної контори про прийняття спадщини, мав обов'язкову частку у спадщині, оскільки був непрацездатним-інвалідом № групи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву позивача, останній в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім'я спадкодавця.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 не мав державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, оскільки він не встиг належним чином оформити на своє ім'я спадщину, що залишилася після смерті його батька, оскільки помер, щойно закінчився строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Враховуючи той факт, що вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно безпосередньо залежить від виникнення у потенційного спадкоємця права на спадкування майна спадкодавця за заповітом або за законом, в даній справі такі обставини доведено стороною позивача під час розгляду справи, тому суд вбачає підстави для задоволення позову ОСОБА_1, яка представляє інтереси неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які прийняли спадщину після смерті свого батька, подавши до нотаріальної контори в передбачений законом строк заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено суду та надано на підтвердження відповідних доказів відомості, що підтвердили викладені в позовній заяві обставини; визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 200, 206, 263, 265, 293, 354 ЦПК України суд , -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті їхнього батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в АДРЕСА_1, що складається із земельної ділянки площею 2,3493 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданого 2012 року на підставі рішення Томашпільського районного суду у справі № 224/1165/12 від 25.06.2012 року на ім'я ОСОБА_6.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого ним на рахунок за квитанцією № 48 від 20.07.2018 року судового збору в розмірі 352,40 грн (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, вид. 10.12.1991 р.Ямпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1

в інтересах неповнолітніх дітей:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_9, адреса: АДРЕСА_1

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1

відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_4, вид. 24.11. Котовським МРВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_5, адреса: АДРЕСА_3.

Суддя: О. В. Пилипчук