Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 335/5678/16

провадження № 61-17038св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року у складі судді Бойка О. Ю. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції(далі - Шевченківський ВДВС Запорізького МУЮ), про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 28 листопада 2007 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений кредитний договір на суму 11 000 дол. США строком до 27 листопада 2011 року. В той же день на забезпечення виконання кредитного договору вона передала в іпотеку банку нерухоме майно: 4-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності.

22 червня 2012 року під час виконання виконавчого провадження № 28759730 від 19 вересня 2011 року відбулася реалізація предмета іпотеки, у зв`язку з чим 25 червня 2012 року до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Сервіс» (далі - ТОВ «Еліт Сервіс» надійшов протокол № 1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що був предметом іпотеки. Реалізація предмета іпотеки відбувалася за ціною 152 108,55 грн. На погашення її заборгованості за кредитним договором на адресу банку було направлено 85 296,08 грн. 30 липня 2012 року відповідачем вказана сума була переведена в дол. США за офіційним курсом 7,993 грн, що склало 10 671,34 дол. США. Надалі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» самостійно було погашено заборгованість за кредитним договором, а саме згідно з меморіальним валютним ордером № 15 від 30 липня 2012 року на загальну суму заборгованості за кредитом на час погашення - 6 501,16 дол. США.

Позивач вважала, що відповідач мав повернути їй надлишкові кошти, які залишилися у банку після сплати боргу за кредитним договором, в сумі 4 170,18 дол. США (33 332,25 грн). Просила стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» безпідставно одержані кошти в сумі 33 332,25 грн, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час неповернення безпідставно одержаних коштів у сумі 29 202,49 грн, трьох відсотків річних у сумі 4 222 грн та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року позов залишено без задоволення.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано вимоги та не наведено відповідного розрахунку надлишково сплачених, на її думку, коштів, та не вказано, з чого саме виходив позивач, визначаючи саме такий їх розмір. Крім того, суд зазначив, що позивачем позов пред`явлено після спливу позовної давності, що є додатковою підставою для відмови в позові.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обґрунтування підстав відмови в позові.

Змінюючи підстави відмови в позові, апеляційний суд виходив з того, що позовна давність як підстава для відмови в позові застосовуються лише в тому випадку, коли позовні вимоги є обґрунтованими, у разі необґрунтованості вимог позивача ухвалюється рішення про відмову в позові, а позовна давність при цьому не застосовується. Оскільки позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, то саме з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із касаційною скаргою на судові рішення першої та апеляційної інстанцій, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами не в повній мірі встановлені фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи. Суд помилково вважав спірні кошти заборгованістю за пенею, оскільки такої заборгованості не існує, що підтверджується довідкою від 23 липня 2013 року № 4-867/39-228.

У жовтні 2017 року банк на адресу суду направив заперечення на касаційну скаргу, в якому вказував на безпідставність та не обґрунтованість касаційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 рокусправу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що 28листопада 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/17-37/1172-32, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 11 000 дол. США зі сплатою 14 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 27 листопада 2011 року.

На забезпечення виконання кредитного договору від 28 листопада 2007 року № 014/17-37/1172-32 між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки від 28 листопада 2007 року, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19 березня 2009 року становила 10 784,71 дол. США (що за курсом НБУ становить 83 046,08 грн), з яких: 8 733,65 дол. США - заборгованість за кредитом, 1 767 дол. США - заборгованість за відсотками, 284,06 дол. США - заборгованість з пені (а.с. 11).

Відповідно до вимог статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором.

За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений законом строк.

Зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. Іпотека є різновидом застави (стаття 575 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав чи обов`язків є, серед іншого, - укладення договорів та інших правочинів.

Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що коли договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що 05 травня 2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І. І. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 . За рахунок коштів від реалізації квартири у розмірі заборгованості за кредитом - 83 046,08 грн за період з 28 листопада 2007 року до 19 березня 2009 року запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 11).

Листом ТОВ «Еліт Сервіс» від 06 червня 2012 року повідомлено ОСОБА_1 , що 22 червня 2012 року об 11 год. відбудуться прилюдні торги з реалізації нерухомого арештованого майна, що належить їй на праві власності - квартири АДРЕСА_2 , вартість майна складала 152 000 грн.

Після реалізації предмета іпотеки за ціною 85 296,08 грн, указані кошти були розподілені таким чином: 2 250 грн - плата за вчинення виконавчого напису на рахунок № НОМЕР_1 ; 83 046,08 грн - погашення тіла кредиту, відсотків за кредитом, пені (а. с. 89).

Отже, після реалізації предмета іпотеки за виконавчим написом нотаріуса кошти були спрямовані на цілі та у сумі, зазначеній у виконавчому документі, що спростовує твердження заявника про отримання банком надлишку коштів.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції щодо вирішення спору по суті, апеляційний суд правильно зазначив про те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 014/17-37/1172-32 станом на 30 липня 2012 року ОСОБА_1 не оспорювала.

Звертаючи стягнення на заставне майно, кредитор реалізував право на повернення кредитних коштів.

Суди дійшли висновку про додержання положень статті 534 ЦК України, відповідно до яких у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає правильними та обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів банком.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо обставин зарахування коштів від продажу предмета іпотеки, неповернення банком залишку коштів у зв`язку з відсутністю заборгованості Верховним Судом відхиляються, оскільки були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують. При дослідженні доказів та встановленні судами обставин справи були додержані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених обставин справи, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є по суті правильними, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вказані рішення суду - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко