Справа № 199/6760/19
(2/199/3148/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2019

м. Дніпро

справа №199/6760/19

провадження № 2/199/3148/19

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

за участі учасників справи:

позивача ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 є зареєстрованим за даною адресою, проте вже більше трьох років не проживає в зазначеній квартирі, не з`являється, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в квартирі не має, і взагалі цим житлом він не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили та не чинять, він добровільно визначив собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користується.

За таких обставин, позивачі просили суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім іншого зазначила, що відповідач не є членом її сім`ї, з травня 2016 року не проживає у спірній квартирі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши нотаріально завірену заяву щодо визнання позову.

Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с.13,14).

Разом з ними у спірній квартирі зареєстрованим є ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою №059773 про склад сім`ї від 08.08.2019 (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_4 залишається зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1 , утім в ньому не мешкає без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджується наданими доказами та показами свідків.

Так, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні показали, що відповідач ОСОБА_4 з травня 2016 року не проживає у квартирі, ніхто йому не перешкоджав і не перешкоджає користуватися житлом, проте він пішов добровільно, забравши свої речі.

Крім того, відповідач надавши нотаріально посвідчену заяву цей факт не заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_4 втратив право користування спірним житлом.

Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою зняття з реєстрації ОСОБА_3 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Копію судового рішення видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання ДП №22922/2012 від 14.12.2012, місце реєстрації - АДРЕСА_2 .

Суддя О.Б.Подорець