Провадження № 2/686/4925/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2019

15 листопада 2019 року м.Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді: Чевилюк З.А.

за участі секретаря: Сікорі Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 у розмірі 41 480,42 долари США, який складається з основного боргу 9500 доларів США, відсотків за користування позикою за договором позики від 29.03.2008 року в розмірі 28 826,78 доларів США, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3 382 долари США, з конвертацією зазначених сум в національну валюту України(гривню) на дату здійснення платежу. Зобов`язання щодо повернення грошових коштів виникли з договору позики, що укладений 29 березня 2008року, що підтверджується розпискою. За умовами договору відповідач позичив грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США. Відповідач зобов`язувався повернути позичені кошти по вимозі. 06.10.2017 року відповідач повернув позивачу 500 доларів США. Решту суми заборгованості в розмірі 9500 доларів США, відповідач пообіцяв виплачувати по можливості. Жодних сум на погашення позики позивачем від відповідача не отримано. Останній раз позивач зверталась до відповідача з вимогою про повернення позики 06.05.2019 року. Проценти та 3% річних нараховані за період з 30.03.2008 року по 09.08.2019 року.

Відповідач зобов`язання не виконав у встановлений строк, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повідомлявся про час та дату судового засідання в установленому порядку, проте не забезпечив своєї явки та явки уповноваженого представника. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності до суду не надходили.

При відсутності заперечень з боку позивача, суд вважає за можливе заочно розглянути справу та винести заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання процентів від позичальника від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.(ст..1048 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або це строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів з дати пред`явлення вимоги, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа№373/2054/16-ц.)

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено договірні відносини щодо позики відповідно до розписки від 29 березня 2008 року, за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 10 ОСОБА_4 доларів США та зобов`язався повернути по вимозі(один місяць). Дотримана сторонами письмова форма договору позики у вигляді розписки внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Зобов`язання за позикою залишились невиконаними. За умовами договору відповідач позичив грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США. Відповідач зобов`язувався повернути позичені кошти по вимозі. 06.10.2017 року відповідач повернув позивачу 500 доларів США, що підтверджується записом на звороті розписки. Решту суми заборгованості в розмірі 9500 доларів США, відповідач пообіцяв виплачувати по можливості. Жодних сум на погашення позики позивачем від відповідача не отримано. Останній раз позивач зверталась до відповідача з вимогою про повернення позики 06.05.2019 року.

Невиконання зобов`язання відповідачем стало підставою для нарахування 3% річних та відсотків за період з 30.03.2008 року по 09.08.2019 року, проте розрахунок заборгованості позивачем не підписано, що розцінюється судом як неналежний доказ. Суд констатує відсутність належного обґрунтування заявлених сум 3% річних та відсотків за користування позикою позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову в частині стягнення позики у розмірі 9 500 доларів США та можливість його часткового задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку передбаченому ст.141 ЦПК, пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 19, 42,43,48, 51, 81, 82,141, 263,280-282, 354 ЦПК , ст. ст.15,16,192, 526, 533,1046,1047,1049 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (Хмельницька область, Новоушицький район, с.Мала Стружка) грошові кошти в розмірі 9500 доларів США, що в еквіваленті на дату винесення рішення складає за курсом НБУ 24,24 грн. за 1 долар США 230 280 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави 2 302,80 грн.

В задоволені інших позовних вимог щодо стягнення відсотків та 3% річних відмовити відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хмельницький міськрайонний суд. Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем протягом тридцяти днів з дати його проголошення.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк