Справа №635/624/15-ц
Провадження № 4-с/635/6/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Назаренко О.В.

секретар Ус Ю.В.,

розглянувши матеріали ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, боржник ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1, РНОКПП:НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 117/1;

особа на рішення якої подається скарга - державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, місце знаходження 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б;

боржник - ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3, , місце знаходження 01014, м. Київ, вул. Дружби народів, 38,,

встановив:

заявник звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 посилаючись на те, що 08.11.2018 року вона в черговий раз надіслала поштою на адресу Печерського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у Київській області виконавчий документ, виданий Харківським районним судом Харківської області на підставі рішення цього ж суду від 20.08.2015 року по справі №635/624/15-ц про стягнення з ПАТ "Дельта Банк" на її користь коштів. Підставою надсилання виконавчого листа для виконання була ухвала суду від 11.09.2018 року, в якій суд визнав неправомірними дії державного виконавця Печерського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у Київській області ОСОБА_4 щодо повернення їй вказаного виконавчого листа без прийняття до виконання та зобовязав його поновити її порушене право стягувача шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. 04.12.2018 року державний виконавець Печерського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 повернув їй вказаний виконавчий лист на підставі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.11.2018 року. Вважає такі дії державного виконавця неправомірними і просила суд зобов"язати його поновити її порушене право шляхом відкриття виконавчого провадження і проведення по ньому виконавчих дій.

ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Коваль Л.І. щодо повернення скаржнику виконавчого листа без прийняття до виконання та зобов'язати його поновити порушене право стягувача шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та застосування п. 3-1 ч. 1 та ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції що діяла на 18.02.2016; винести на адресу Міністерства юстиції України окрему ухвалу щодо притягнення до відповідальності державних виконавців Печерського РВДВС ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2, начальника цього ВДВС ОСОБА_7, за ігнорування вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 635/624/15-ц від 20.08.2015.

ОСОБА_1 обґрунтовує свою скаргу тим, що 08.11.2018 року вона в черговий раз надіслала поштою на адресу Печерського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у Київській області виконавчий документ, виданий Харківським районним судом Харківської області на підставі рішення цього ж суду від 20.08.2015 року по справі №635/624/15-ц про стягнення з ПАТ "Дельта Банк" на її користь коштів.

В порушення вимог п. 3-1 ч. 1 та ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», як зазначає скаржник 04.12.2018 року їй було повернуто виконавчий лист на підставі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.11.2018 року.

Скаржник зазнає, що 21.12.2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 вже повертався цей виконавчий лист без прийняття до виконання, на що було постановлено ухвалу суду, якою визнано дії ОСОБА_6 неправомірними та зобовязано Печерського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у Київській області відкрити виконавче провадження за цим виконавчим листом.

Як зазначає скаржник, дійсно п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», що чинний на цей час у визначеному випадку передбачає повернення стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, але коли вона вперше подавала на виконання виконавчий лист, то діяла стара редакція Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачала у цьому випадку інші дії, що визначені у п. 3-1 ч. 1 та ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, на думку скаржника, ст. 6 Розділу 13 Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що рішення які виконувалися органами ДВС до набрання чинності цим законом продовжують виконуватися цими органами до настання підстав дія завершення виконавчого провадження.

Крім того, в ухвалах суду від 14.06.2016 та від 09.11.2018 було зобов'язано відкрити виконавче провадження за вказаним вище виконавчим листом та провести дії що передбачені ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно вимог ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові рішення обов'язкові до виконання, тому, як зазначає скаржник, Печерський РВДВС повинен був відкрити виконавче провадження, потім діяти як то вказує закон, та повідомити суд про виконання вказаних судових ухвал., але замість цього державні виконавці, при повній бездіяльності керівника цього органу, видумують причини невиконання судового рішення, що є грубим порушенням норм п. 9 ч. 2 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України. Також, скаржник наголошує в своїй скарзі, що більш двох років триває процедура прийняття виконавчого листа до провадження, але не зважаючи на те що суд неодноразово вказав як треба діяти у цьому випадку і які дії провести, і те що змінена норма закону не застосовується у цьому випадку, посадові особи Печерського РВДВС вперто все ігнорують і діють у свій визначений спосіб.

Отже, на думку ОСОБА_1, державний виконавець Коваль Л.І. не мав права застосовувати у цьому випадку п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції що чинна на цей час, а повинен здійснювати дії що передбачені п. 3-1 ч. 1 та ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції що діяла на час подання скаржником виконавчого листа та винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, як зазначає скаржник, ст. 18 ЦПК України визначає обов'язковість судових рішень, і не дає права ОСОБА_8 ігнорувати вимоги судових ухвал від 14.06.2016 та від 09.11.2018 року, що винесені по справі № 635/624/15-ц і зобов'язують відкрити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Тому, ОСОБА_1 вважає, що за вказаних обставин ОСОБА_2 порушив її права стягувача, вчинив бездіяльність, яку вона має право оскаржити виключно відповідно до норм ЦПК України шляхом подання цієї скарги, бо виконавчий лист на виконання раніше винесених ухвал, згідно ЦПК України, не видається.

Сторони в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином, але скаржник надав заяву, згідно якої просить її скаргу задовольнити та провести судове засідання за її відсутністю.

Суд дослідивши матеріали скарги вважає їх такими, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено що, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто на користь ОСОБА_1 пеню за порушення зобовязання за період з 15 січня 2015 року до 02 березня 2015 року у розмірі 1087,44грн.

11 грудня 2015 року позивач отримала виконавчий лист, виданий 30.11.2015 на підставі зазначеного рішення суду.

06 січня 2016 року позивач надіслала отриманий виконавчий документ на виконання до Печерського районного ВДВС ГТУЮ в Київській області.

Постановою, винесеною 18 лютого 2016 року старшим державним виконавцем Печерського районного ВДВС ГТУЮ в Київській області стягувачеві, тобто ОСОБА_1, було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим документом.

Не погодившись з зазначеною постановою ОСОБА_1 оскаржила її до Харківського районного суду Харківської області і ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2016 року скарга була задоволена у повному обсязі. Постанова старшого державного виконавця Печерського районного ВДВС ГТУЮ в Київській області від 18 лютого 2016 року була визнана неправомірною, а Печерський районний ВДВС ГТУЮ в Київській області був зобовязаний відкрити виконавче провадження за виконавчим листом щодо виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 20.08.2015 по справі № 635/624/15-ц та провести необхідні виконавчі дії.

Заявник повторно звернулась до Печерського районного ВДВС ГТУЮ в Київській області за виконанням зазначеного рішення суду, але державним виконавцем Нагайчуком М.В., 21 грудня 2017 року було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання на підставі п. 4 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження»

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2018 року по цивільній справі № 635/624/15-ц, провадження № 4-с/635/9/2018, визнано дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 щодо повернення ОСОБА_1 виконавчого листа, виданого на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року по справі № 635/624/15-ц неправомірними.

02 липня 2018 року скаржник надіслала знов до Печерського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві заяву з доданим, раніше їй повернутим виконавчим листом, на виконання вимог ухвали суду від 03.04.2018, по справі № 635/624/15-ц, провадження № 4-с/635/9/2018, щодо відкриття виконавчого провадження, за виконавчим листом виданого на підставі рішення суду від 20.08.2015.

14 липня 2018 року скаржнику було знов повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання з посиланням на те, що нею не виконано вимоги ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не додано до заяви копії квитанції про сплату авансового внеску.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року по цивільній справі № 635/624/15-ц, провадження № 4-с/635/9/2018 визнано дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 щодо повернення ОСОБА_1 виконавчого листа, виданого на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року по справі № 635/624/15-ц неправомірними.

08.11.2018 року ОСОБА_1 в черговий раз надіслала поштою на адресу Печерського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у Київській області виконавчий документ, виданий Харківським районним судом Харківської області на підставі рішення цього ж суду від 20.08.2015 року по справі №635/624/15-ц про стягнення з ПАТ "Дельта Банк" на її користь коштів.

04.12.2018 року державний виконавець Печерського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 повернув їй вказаний виконавчий лист на підставі повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.11.2018 року.

Згідно з вимогами ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час видання виконавчого документу) виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналогічні вимоги містилися в статті 39 зазначеного Закону (в редакції, яка діяла на день повторного звернення заявника до виконавчої служби) та в редакції цієї статті Закону, яка діє з 07 березня 2018 року.

Крім того, статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Однак, приймаючи 14 листопада 2018 року повідомлення про повернення стягувачеві виконавчого документу державний виконавець Коваль Л.І.., фактично проігнорував ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року, якою державна виконавча служба була зобов"язана відкрити виконавче провадження за виконавчим листом, який пред"являє до виконання ОСОБА_1 та провести виконавчі дії, передбачені діючим законодавством.

За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що скарга ОСОБА_1 в частині визнати неправомірними дії державного виконавця Коваль Л.І. щодо повернення скаржнику виконавчого листа без прийняття до виконання та зобов'язати його поновити порушене право стягувача шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та застосування п. 3-1 ч. 1 та ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції що діяла на 18.02.2016 обгрунтована і підлягає задоволенню.

В задоволені вимог щодо винесення на адресу Міністерства юстиції України окремої ухвали про притягнення до відповідальності державних виконавців Печерського РВДВС ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2, начальника цього ВДВС ОСОБА_7, за ігнорування вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 635/624/15-ц виданого на підставі рішення суду від 20.08.2015, слід відмовити, оскільки скаржник скористався своїм правом щодо оскарження дій зазначених виконавців під час виконання судового рішення шляхом подання скарги, яка судом задовольняється в частині визнання неправомірними дії державного виконавця, що є поновленням порушеного права ОСОБА_1

Керуючись ст .ст. 3, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, боржник ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 задовольнити частково.

визнати неправомірними дії державного виконавця Коваль Л.І. щодо повернення скаржнику виконавчого листа без прийняття до виконання та зобов'язати його поновити порушене право стягувача шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та застосування п. 3-1 ч. 1 та ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції що діяла на 18.02.2016.

В частині задоволення вимог про винесення на адресу Міністерства юстиції України окремої ухвали щодо притягнення до відповідальності державних виконавців Печерського РВДВС ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2, начальника цього ВДВС ОСОБА_7, за ігнорування вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 635/624/15-ц виданого на підставі рішення суду від 20.08.2015 відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу може бути подана апеляція протягом 15 днів з моменту її проголошення до або через Харківський районний суд Харківської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя О.В.Назаренко