Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 442/5998/15-ц

провадження № 61-16755св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Коцан Русланом Мар`яновичем, на рішення апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовними вимогами до

ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі його у власність ПАТ «Дельта Банк».

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 вересня 2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 88009, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі

147 943,00 грн з розрахунку 21,49 % річних на строк до 26 вересня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором було укладено іпотечний договір від 26 вересня 2012 року, відповідно до умов якого відповідач передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

02 грудня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Астра Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 177 607,58 грн, з яких: 134 625,01 грн - сума заборгованості за кредитом та 42 982,57 грн - сума заборгованості за відсотками.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 177 607,58 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 та визнати за позивачем права власності на вказану квартиру.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано: належного розгорнутого розрахунку заборгованості відповідача перед банком; оцінки предмета іпотеки; належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами та доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. Позивач не звернувся до відповідача з досудовою вимогою про повне погашення заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року (з урахуванням ухвали апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року про виправлення описки) апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 26 вересня 2012 року № 88009. укладеним між ПАТ «Астра Банк» та

ОСОБА_1 на суму 147 943,00 грн., звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність відповідно до іпотечного договору

від 26 вересня 2012 року, укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії реєстрації права власності на іпотечне майно.

Припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 729,76 грн.

Рішення мотивовано тим, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором, а тому позивач підставно звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права, надавши належні докази на підтвердження заборгованості відповідача за кредитним договором.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

05 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коцан Р. М. звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року та залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 березня

2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком не надано суду належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, оцінки предмета іпотеки. У ПАТ «Дельта Банк» відсутні повноваження на звернення до суду з обумовленими позовними вимогами, оскільки не надано належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами та доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги.

Позивачем обрано невірний спосіб судового захисту, оскільки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Водночас апеляційний суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог та неправильно підрахував розмір витрат щодо сплати судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційний суд розглянув справу за її відсутності, не повідомивши її про дату, час та місце судового засідання. Факт неотримання нею процесуальних документів по справі підтверджується матеріалами справи, а саме конверти, які повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 442/5998/15-ц з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

У жовтні 2019 року матеріали цивільної справи № 442/5998/15-ц надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду та вирішення справи в апеляційному суді) встановлено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду та вирішення справи в апеляційному суді) передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду та вирішення справи в апеляційному суді) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно із частиною першою статті 305 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду та вирішення справи в апеляційному суді) апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що повістки про виклик до апеляційного суду Львівської області на 07 липня 2016 року, 04 серпня 2016 року,

25 серпня 2016 року надсилалися на адресу Коцан Р. М. судом 11 червня 2016 року, 18 липня 2016 року, 15 серпня 2016 року відповідно. Проте доказів вручення адресату цих повісток матеріали справи не містять.

Направлена 15 серпня 2016 року апеляційним судом повістка на адресу відповідача повернулась із відміткою поштового відділення «закінченням терміну зберігання», а відтак справа була розглянута судом апеляційної інстанції 25 серпня 2016 року за відсутності Коцан Р. М. , яка не була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи відповідно до статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України

з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня

2011 року).

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності Коцан Р. М. , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки позивача у судове засідання не з`ясував, чим порушив її конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив їй можливості надати суду докази та навести міркування з приводу заяви та апеляційної скарги, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

У частині четвертій статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про час і місце судового засідання, що в силу пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом Коцан Р. М., слід задовольнити частково, рішення апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Коцан Русланом Мар`яновичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко