Справа №: 272/118/19
Провадження № 2/272/214/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Чуб І.А.

секретаря судового засідання Баскакової Л.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна Акціонерна Компанія "ОСОБА_2 України" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати , суд,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він з 21 січня 2008 року по 03 грудня 2018 року перебував у трудових відносинах з ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «ОСОБА_2 України» на посаді механіка у Філії «Андрушівський райавтодор», пізніше - т.в.о. начальника ДРП №4. 03 грудня 2018 року його було звільнено в звязку з скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України - згідно наказу № 66-к від 03.12.2018 року. Вказаним наказом була також передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористані щорічні відпустки загальною тривалістю 42 календарні дні. При звільненні остаточний розрахунок з ним не проведений. Позивачу не виплачена нарахована заробітна плата за період у червні- грудні у розмірі 29507 грн. 59 коп.Також відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки починаючи з 04.12.2018 року, яка станом на день звернення до суду становить 10178 грн. 80 коп., яку позивач просить стягнути по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою суду від 01.02.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити та пояснив, що 03.12.2018 року його було звільнено, однак в день звільнення ні наступного дня після звільнення йому не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 29507,59 грн.. Однак в ході судового розгляду станом на 13.02.2019 року заборгованість по зарплаті була частково виплачена відповідачем та борг становить 13488 грн. 05 коп., який до сьогодні не виплачено. Оскільки відповідач вчасно не розрахувався просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, яка станом на 21.02.2019 року становить 13995 грн. 85 коп., однак просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.Також просив врахувати його заяву подану на відзив з приводу невизнання позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.24-28)

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнають частково, а саме: визнають в частині боргу по заробітній платі в сумі 13488,05 грн., з врахуванням виплаченої заборгованості, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не визнають повністю, оскільки позивачу була нарахована вихідна допомога, яка включена до загальної заборгованості по зарплаті, тому стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні фактично буде застосовано подвійну фінансову санкцію, крім того, позивач працював скорочений удвічі робочий тиждень, тому кількість днів затримки розрахунку слід зменшити удвічі (а.с. 21-23).

Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено , як вбачається із копії трудової книжки позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем та 03.12.2018 року був звільнений в звязку з скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 3). Згідно наказу № 66-к від 03.12.2018 року позивача ОСОБА_1 було звільнено в звязку з скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.13). При звільненні позивача з роботи підприємство не провело виплату належних йому виплат. Довідкою № 248 від 18.12.2018 року підтверджується наявність заборгованості по заробітній платі станом на 17.12.2018 року в сумі 29507,59 грн. (а.с. 4). Розрахунковим листом по заробітній платі за грудень 2018 рік підтверджується розмір заборгованості помісячно (а.с. 14). Довідкою № 52 від 13.02.2019 року підтверджується заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 13.02.2019 року становить 13488 грн. 05 коп. (а.с. 22). Із вказаною сумою боргу по заробітній платі погодився позивач, який підтвердив, що в ході судового розгляду йому частково виплатили борг по зарплаті. Тому суд вважає, що заборгованість по заробітній платі в сумі 13488 грн. 05 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Враховуючи вищенаведені роз`яснення, оскільки у сторін не було спору про розмір належних до виплати сум, про що свідчать довідки відповідача про заборгованість по зарплаті та пояснення у відзиві, суд приходить до висновку, що вимога про середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягає задоволенню по день ухвалення рішення судом в сумі 16795 грн. 02 коп.. При розрахунку вказаної суми суд виходив із середньоденного заробітку визначеного позивачем в сумі 254,47 грн. (а.с.2), із яким погодився та визнав відповідач, на кількість днів затримки розрахунку по день винесення рішення судом, що становить 66 днів, а саме: 254,47 грн. х 66 днів = 16795 грн. 02 коп..

Суд не погоджується із доводами відповідача, що нарахована ним вихідна допомога та стягнення середнього заробітку за час затримки буде подвійною санкцією, оскільки відповідно до ст. 44 КЗпПУ при припиненні трудового договору з підстав зазначених у п. 1 ст. 40 КУпАП працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього заробітку, тому це право позивача визначене законом і не може бути враховано як відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ст.117 КЗпП України. Суд також не погоджується із твердженням відповідача, що при розрахунку середнього заробітку за час затримки при звільненні слід враховувати скорочений удвічі робочий тиждень та обраховувати кількість днів затримки розрахунку зменшену удвічі, оскільки розмір середньоденного заробітку визначений з врахуванням наказу про зміну істотних умов праці (а.с.23), робочих днів та нарахованої позивачу заробітної плати відповідачем, яку він визнав. Крім того, згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Відповідачем наявна заборгованість по заробітній платі визнана та по день постановлення рішення повністю позивачу не виплачена. Тому суд не вбачає підстав для зменшення кількості днів затримки розрахунку удвічі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням виплаченої суми боргу по заробітній платі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 586 грн. 28 коп..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна Акціонерна Компанія "ОСОБА_2 України" на користь ОСОБА_1 ід. номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 13488 грн. 05 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16795 грн. 02 коп., а всього 30283 грн. 07 коп..

Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна Акціонерна Компанія "ОСОБА_2 України" на користь держави судовий збір в сумі 586 грн. 28 коп..

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1, місце проживання: 13401, м.Андрушівка, пров. К. Маркса, 6, Житомирська область.

Відповідач: Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна Акціонерна Компанія "ОСОБА_2 України", , місце знаходження: 10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 75.

Повне судове рішення складено 19.03.2019 року.

Суддя:ОСОБА_3