Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/9869/17

Номер провадження 22-ц/804/157/19

15 січня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк",

відповідачі - ОСОБА_2

ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року, у складі судді Скрипниченко Т.І,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.04.2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №155/18-116-40. Загальними зборами акціонерів від 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічну акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»). Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 176750,00 грн., з відповідним графіком погашення заборгованості. Зазначав, що позивач надав кредитні кошти за договором кредитування, але у порушення умов договору позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 31.05.2017 року має прострочену заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, яким є ОСОБА_2, що випливають з кредитного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, 04.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №155/18-119-40-3. Відповідно до умов договору поруки відповідач, як поручитель, поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. На виконання умов договору позичальнику та поручителю була направлена вимога про усунення порушення, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 364163,27 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 163359,72 грн., заборгованості за відсотками в сумі 160231,79 грн., інфляційних витрат за кредитом в сумі 21726,86 грн., інфляційних витрат за відсотками в сумі 18844,90 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 6098,75 грн .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення суду, ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає ,що сторони поряд з установленням строку дії договору, тобто до повного виконання зобов'язання, встановили і строки виконання окремих зобов'язань, внесення щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки заборгованість не погашена, то як боржник так і поручитель мають сплачувати проценти за користування кредитом та усі передбачені договором платежі.

28 вересня 2017 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет застави, що є позасудовим способом врегулювання спору, проте, це всупереч думки суду, не перешкоджає банку звернутися з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів пред'явлення його до виконання та того, що він є виконаним. Крім того, вважають, що висновки суду про те, що кредитор реалізував своє право , передбачене ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши позов до суду про стягнення заборгованості, не ґрунтується на вимогах закону.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ,посилаючись на п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України №5, зазначає, що оскільки вона є і позичальником і іпотекодавцем в одній особі, то одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Зазначає, що банк в якості захисту своїх цивільних прав обрав вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений виконавчий напис є виконавчим документом, який є чинним на теперішній час та може бути пред'явлений до виконання у трирічний строк. Отже, зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції таким, що постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що внаслідок того, що банк самостійно, без його згоди змінив процентну ставку за кредитом з 31 жовтня 2008 року, у зв'язку з чим збільшив обсяг його відповідальності як поручителя за виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України поручительство за договором поруки припиняється. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитом виникла з 16 грудня 2008 року, але позивач не пред'явив до поручителя ніяких вимог щодо виконання їм зобов'язань за договором поруки протягом шести місяців.

Позивач та відповідачі у судове засідання, призначене на 15 січня 2019 року, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явились, відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача надали клопотання про розгляд справи за їх відсутність. ( а.с 122,131,132,136, 142,143) що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за їх відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 надані нею у судовому засіданні 20.12.2018 року ,яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши представника відповідачів адвоката ОСОБА_4 , який пояснив, що позивач вже реалізував своє право на отримання кредитної заборгованості шляхом, як отримання судового наказу від 27.11.2009 року, за яким з відповідачів стягнута заборгованість у повному обсязі, так і у позасудовий спосіб, шляхом звернення стягненням на предмет іпотеки, просив відхилити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та додатково подані докази в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2було укладено договір кредиту №155/18-116-40, відповідно до якого ОСОБА_2 надаються грошові кошти в розмірі 176750 грн. зі сплатою 14,5% річних.

Згідно заяви на видачу готівки №021 ОСОБА_2, отримала кредит у розмірі 176750 гривень, за договором кредиту №155/18-116-40 від 04.04.2008.(а.с.29)

Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору №155/18-116-40, визначений графік погашення заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення 03.04.2018 року.

Згідно п.1.3.1. договору кредиту №155/18-116-40, в день укладення цього Договору, 04.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №155/18-40-2, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та яка належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 230 000 гривень.

Відповідно до п. 4.7 іпотечного договору №155/18-118-40-2 від 04.04.2008 року, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація Предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

04.04.2008 року для забезпечення кредитного договору №155/18-116-40 від 04.04.2008 договору про надання відновлюваної кредитної лінії було укладено договір поруки №155/18-119-40-3 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до п.1.1 Договору поруки, Поручитель зобов'язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №155/18116-40 від 04.04.2008 року та Договором про надання відновлюваної кредитної лінії №155/18-117-40-1 від 04.04.2008 року, а також відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отримання виконання за Договорами кредитів та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов'язків за Договором кредиту в порядку черговості, встановленої Договором кредиту.

Звертаючись з даним позовом , позивач надав розрахунок заборгованості , згідно якого з урахуванням зменшених позовних вимог, станом на 19.03.2018 року за кредитним договором №155/18-116-40 від 04.04.2008 року, відповідач ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 364163,27 грн., з яких: 163 359,72 грн. - заборгованість за кредитом; 160231,79 грн. - заборгованість за відсотками; 21726,86 грн. - інфляційні витрати за кредитом; 18844,90 грн. - інфляційних витрат за відсотками.

Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що 18.09.2009 року позивач звернувся до боржника ОСОБА_2 з вимогою про погашення заборгованості , з вказівкою того, що загальна заборгованість за кредитним договором станом на 18.09.2009 року становить 175 882 гривні 70 копійок, та складається з строкової заборгованості за кредитом у розмірі 151 726, 00 гривень та простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 12 633, 72 гривень( загальна сума 164 359,72) та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 11 522, 98 гривень, з вказівкою, що якщо сума поточної заборгованості не буде погашена у 30 денний строк, то позивач з 31 дня розпочинає позовну роботу з метою повного погашення заборгованості перед Банком. ( а.с. 99 том1)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, та 27 листопада 2009 року судовим наказом, винесеним судією Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у справі № 2-н-4906/2009 стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь стягувача Акціонерно комерційного банку соціального розвитку « Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом в сумі 193 581, 63 гривень, а також судові витрати.( а.с. 185 том 2 )

Згідно довідки Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області інформація про скасування судового наказу в обліково-статистичній картці по справі № 2-н-4906/2009 відсутня. ( а.с. 184 том 2 )

Крім того, відповідно до відомостей Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя від 29.12.2018 року, вбачається , що 20 липня 2010 року було відкрито виконавче провадження за судовим наказом № 2-н-4906/2009 від 27.11.2009 року , виданого Жовтневий судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ « Укрсобанк» 194021,63 гривні. ( а.с.158 том 2 ) а відповідно до відомостей Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя від 09.01.2019 року, вбачається , що 25.03.2011 року державним виконавцем Недригою Р.Г. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, за заявою стягувача, за судовим наказом № 2-н-4906/2009 від 27.11.2009 року , виданого Жовтневий судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 и на користь АКБ « Укрсобанк» 194021,63 гривень , та копії постанови направлені сторонам . ( а.с.162 том 2)

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отже, Банк скористався своїм правом на дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та сплати процентів та змінив строк виконання договору.

Крім того, 28 09.2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру №81, загальною площею 61,9 кв.м., у тому числі житловою площею 41,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником предмета іпотеки є ОСОБА_2. Зазначене нерухоме майно на підставі Іпотечного договору №155/18-118-40-2, посвідченого 04 квітня 2008 року ОСОБА_6, приватним нотаріусом Маріупольського місткого нотаріального округу Донецької області, за реєстровим номером №1120, Додаткового договору №1, посвідченого 26 грудня 2013 року, ОСОБА_6, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим номером №1699, було передано в іпотеку з забезпечення зобов'язань по договору кредиту №155/18-116-40 від 04 квітня 2008 року, кредитором за яким є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК»(. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, пропонує задовольнити вимоги стягувача у розмір заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржника умов кредитного договору за період з 01 грудня 2014 року по 31 травня 2017 року, а саме заборгованість за кредитом - 163359,72 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 199628,68 грн. Загальна сума заборгованості становить 362988,40 грн. Виконавчий напис набуває чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» протягом трьох років з дня його вчинення.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 163 359,72 гривень.

Як встановлено судом, даний розмір кредитної заборгованості ( тіла кредиту) був предметом обговорення Жовтневим судом міста Маріуполя Донецької області, та суд зробив висновки, ухваливши 27 листопада 2009 судовий наказ по справі № 2-н-4906/2009 , яким стягнув на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитом, до якої входила і сума за тілом кредиту.

Відповідно до частини 1 ст. 96 ЦПК України ( у редакціїї, що діяла на час винесення судового наказу 27.11.2009 року ) судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, 1) заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі;

Відповідно до частини 1 та статті 95 ЦПК України( у редакції,що діяла на час винесення судового наказу ) судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання .

Відповідно до статті 105 ЦПК України України (у редакції, що діяла на час винесення судового наказу 27.11.2009 року ) у разі ненадходження заяви від боржника протягом трьох днів після закінчення строку на її подання та за наявності даних про отримання боржником копії наказу, судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред'явлення до виконання.

За змістом частини 2 статті 223 ЦПК України( у редакції, що діяла на час винесення судового наказу 27.11.2009 року ) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Отже, пред'явлення позовної вимоги про стягнення кредитної заборгованості та відсотків, що були нараховані на кредитну заборгованість на час ухвалення судового наказу 27.11. 2009 року, призводить до подвійної відповідальності боржника за одне і те ж порушення, що відповідно до норм Конституції України, а саме ст. 61, це заборонено.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 14 ЦПК України ( у редакції, що діяла на час винесення судового наказу 27.11.2009 року ) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні приписи містяться у ст. 18 ЦПК України у чинній редакції.

Отже, зважаючи на дані норми закону, підстав для подвійного стягнення кредитної заборгованості( тіла кредиту) у розмірі 163 359,72 гривень та відсотків за користування кредитом станом на листопад 2009 року не має.

Що стосується нарахування процентів за користування кредитом після видачі судового наказу, тобто після 27.11.2009 року.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, її розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема ,щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору №155/18-116-40, визначений графік погашення заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення 03.04.2018 року.

Разом з цим, позивач змінив строк виконання кредитного договору, про що свідчить судовий наказ від 27.11.2009 року про стягнення повної заборгованості з боржника та поручителя, який набрав чинності та знаходиться на примусовому виконанні.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення усієї заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та згідно судового наказу № 2н4906/2009 від 27 листопада 2009 року заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом стягнута з відповідачів у повному обсязі, підстав для продовження нарахування відсотків у позивача не було.

З огляду на вказане, судова колегія відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Така правова позиція викладена у Поставі Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Разом з цим, позивач не надав доказів, чи виконаний судовий наказ № 2-н-4906/2009 від 27.11.2009 року про стягнення кредитної заборгованості, в якому розмірі, залишок заборгованості, якщо він мається. Збирання доказів у цивільних справах, у свою чергу, відповідно до ст. 13 ЦПК України, не є обов'язком суду. Крім того, предметом спору не є стягнення інфляційних витрат за період невиконання відповідачами судового рішення, якщо воно не виконане.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволені позову у повному обсязі.

При цьому суд прийшов до помилкового висновку, що, оскільки позивач вже скористався своїм правом щодо задоволення вимог за договором кредиту № 155/18-116-40, отримавши виконавчий напис нотаріуса, то це припиняє зобов'язання, оскільки забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Проте, у даному випадку, це не впливає на загальний висновок суду про відмову у задоволені позову.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення ,у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Відновити дію рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року.

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.