Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 127/13074/15-ц

провадження № 61-7753св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Калашніков РусланВолодимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року у складі судді Романюк Л. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Луценка В. В., Берегового О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) Одеського міського управління юстиції Калашнікова Р. В. з приводу винесення 05 січня 2016 року постанови ВП № 49761381 про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 29 вересня 2015 року № 127/13074/15-ц.

Скарга мотивована тим, що отримавши 28 грудня 2015 року виконавчий лист, виданий 29 вересня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ПАТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості за вкладом і відсотками, державний виконавець Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції КалашніковаР. В. виніс зазначену вище постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає винесену постанову незаконною, необґрунтованою, оскільки головний державний виконавець пропустив строк для її винесення. Крім того, початок процедури ліквідації банку не є перешкодою для примусового виконання судового рішення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив скасувати постанову від 05 січня 2016 року ВП № 49761381, зобов'язати головного державного виконавця Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Калашнікова Р. В. усунути порушення та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом від 29 вересня 2015 року № 127/130715-ц.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до статей 383, 387 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» постанова від 05 січня 2016 року ВП № 49761381 винесена державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції КалашніковимР. В. у строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Скарга заявника на дії державного виконавця Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Калашнікова Р. В. необґрунтована.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, головний державний виконавець Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Калашніков Р. В. врахував, що з 21 травня 2015 року запроваджено ліквідацію АТ «Імексбанк», на момент ухвалення рішення Вінницьким міським судом Вінницької області від 27 серпня 2015 року про стягнення з банку на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором банківського вкладу уже було унеможливлено стягнення з нього коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У травні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові ухвали та постанову від 05 січня 2016 року ВП № 49761381, зобов'язати головного державного виконавця Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Калашнікова Р. В. відкрити виконавче провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не надали належної оцінки тому, що головний державний виконавець Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Калашніков Р. В. відмовив у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що ПАТ «Імексбанк» банкрутом, на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено право державного виконавця на відмову у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Разом з тим прийняття постанови Національного банку України від 21 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації» не може вважатися іншими передбаченими законом обставинами, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2018 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Калашнікова Р. В. призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 вересня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Імексбанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу від 20 січня 2014 року у розмірі 37 814 доларів США.

22 грудня 2015 року заявником був надісланий виконавчий лист рекомендованим листом з повідомленням до Приморського ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області для виконання.

28 грудня 2015 року Приморським ВДВС Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області було отримано виконавчий лист, про що зроблена відповідна відмітка в поштовому повідомленні (а. с. 7).

05 січня 2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління Одеської області Калашніковим Р. В. було винесено постанову № 49761381 про відмову у відкритті виконавчого провадження. У цій постанові державним виконавцем зазначено про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», причиною відмови є те, що було офіційно оприлюднено повідомлення про визнання ПАТ «Імексбанк» банкрутом В постанові заявнику було роз'яснено про право звернутися до ліквідатора ПАТ «Імексбанк» з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами (а. с. 4).

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 травня 2015 року прийнято рішення № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Призначено СеверинаЮ. П. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку строком на один рік з 27 травня 2015 року по 26 травня 2016 року включно. Вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підстави відмови у відкритті виконавчого провадження визначені у статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 26 вказаного Закону передбачено право державного виконавця на відмову у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Таким чином, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Додатково заявнику було роз'яснено про право звернутися до ліквідатора ПАТ «Імексбанк» з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 487/3335/13-ц (провадження № 14-111цс18) зробила висновок про те, що виконання рішень про задоволення вимог кредиторів юридичної особи, яка перебуває у стані ліквідації, передбачено саме ліквідаційною комісією (ліквідатором) в ході ліквідаційної процедури, а не державним виконавцем у порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що головний державний виконавець Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Калашніков Р. В. відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, врахував, що з 21 травня 2015 року запроваджено ліквідацію ПАТ «Імексбанк», на момент ухвалення Вінницьким міським судом Вінницької області рішення від 27 серпня 2015 року про стягнення з банку на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором банківського вкладу уже було неможливим стягнення з нього коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк