Постанова

Іменем України

29 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/44367/17-ц

провадження № 61-48778св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІБІС»,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України», Громадська організація «Громадське телебачення», ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року у складі судді Мальцева Д. О. та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІБІС» (далі - ТОВ «ІБІС») звернулося до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі - ПАТ Національна суспільна телерадіокомпанія України»), Громадської організації «Громадське телебачення» (далі - ГО Громадське телебачення»), ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «UА:ПЕРШИЙ», ліцензія на телемовлення якого належить ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», та телеканалі «Hromadske.ua», ліцензія на мовлення якого належить ГО «Громадське телебачення», здійснювалась трансляція телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2». У телепередачі озвучено інформацію такого змісту: «За 2014 - 2015 роки 113 пістолетів, виданих ОСОБА_4 як нагорода, це зброя іноземного виробництва. Ці іноземні стволи у МВС для нагородження передає приватна компанія «ІБІС»; «Центром обслуговування підрозділів МВС України протягом 2015 - 2016 років від ТОВ «ІБІС» отримано благодійну допомогу у вигляді спортивної нарізної вогнепальної зброї на загальну суму 3 375 167,54 грн»; «За нашими підрахунками, загалом, у 2014 - 2015 роках, «ІБІС» передав МВС пістолетів на суму більше ніж як 3 300 000,00 грн. Якщо це не благодійність, то заради чого компанія ІБІС безкоштовно дарує пістолети Міністерству оборони, СБУ, МВС для нагород? І за рахунок чого компанія компенсує кошти, витрачені таким чином на дорогі подарунки?». Крім цього, після слів комерційного директора ТОВ «ІБІС» щодо продажу пістолетних набоїв, надано такий коментар: «...коли в обмін на зброю для подарунків ти отримуєш бюджетні замовлення - це вже, як мінімум, підстава для перевірки Національним антикорупційним бюро». Після того, як автор сюжету продемонстрував витяг із відомостей кримінального провадження, судячи з яких позивач передав як благодійну допомогу спортивні пістолети для оборонних та правоохоронних відомств України, в ефірі пролунала інформація про те, що: «З 2014 року за новим законом «Про запобігання корупції» передача майна, майнових прав, будь-яких інших речей органам державної влади суворо заборонена. Це - пряма корупція! Тобто, безоплатна передача органу державної влади чи якійсь посадовій особі цього органу державної влади майна чи майнових прав, а зброя - це цілком звичайне майно, це є корупція, стаття 54 цього Закону». Автором сюжету першої частини телепередачі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», в якій пролунала вказана інформація, є журналіст ОСОБА_1 . Стверджує про те, що вказана інформація, поширена відповідачами в телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2», є недостовірною, вводить в оману телеглядачів, як наслідок, порушує немайнові права ТОВ «ІБІС» та створює негативний вплив на його ділову репутацію. Вказує на те, що позивач, керуючись статутними завданнями товариства, офіційно звертався до правоохоронних та силових відомств України з пропозицією надати їм благодійну допомогу. Державним органам, які відповідали на запит, позивач здійснював безоплатну передачу майна, у тому числі, нарізної зброї. Така зброя передавалася позивачем для сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану, без визначення позивачем якої-небудь мети щодо подальшого її використання. У момент передачі зброї як благодійної допомоги, ані позивач, ані силові відомства - набувачі благодійної допомоги, не визначали подальші способи використання переданого майна. Така благодійна діяльність ТОВ «ІБІС» не суперечить приписам Господарського кодексу України, Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», Закону України «Про гуманітарну допомогу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та узгоджується з нормами Закону України «Про запобігання корупції». Крім того, ТОВ «ІБІС» бере участь в державних закупівлях на загальних засадах, без будь-яких преференцій чи переваг щодо інших учасників конкурсу. Відповідачами не надано жодного доказу, який підтверджував протилежне.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ІБІС», з урахуванням уточнених вимог,просило визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права ТОВ «ІБІС» на недоторканність ділової репутації інформацію, поширену ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на телеканалі «UA:ПЕРШИЙ» та ГО «Громадське телебачення» на телеканалі «Hromadske.ua» у телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2»: «Ці іноземні стволи у МВС для нагородження передає приватна компанія «ІБІС»; «компанія ІБІС безкоштовно дарує пістолети Міністерству оборони, СБУ, МВС для нагород»; «Це пряма корупція! Тобто, передача, безоплатна передача органу державної влади чи якійсь посадовій особі цього органу державної влади майна чи майнових прав, а зброя - це цілком звичайне майно, це є корупція, стаття 54 цього Закону»; «в обмін на зброю для подарунків ти отримуєш бюджетні замовлення». Зобов`язати ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України та ГО «Громадське телебачення» спростувати недостовірну інформацію, поширену ними щодо ТОВ «ІБІС», шляхом оголошення на телеканалах «UA:ПЕРШИЙ» та «Hromadske.ua» протягом одного тижня з моменту набрання рішенням суду законної сили у проміжку часу з 20 год 30 хв до 21 год 00 хв повідомлення такого змісту: «Інформація, поширена у випуску «ІНФОРМАЦІЯ_3» телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що приватна компанія «ІБІС» надає МВС України зброю для нагородження нею чиновників, - не відповідає дійсності. Крім того, ми спростовуємо відомості про наявність будь-якого зв`язку між благодійною діяльністю ТОВ «ІБІС» та її участю в державних закупівлях».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року позов ТОВ «ІБІС» задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що порушує немайнові права ТОВ «ІБІС» та підлягає спростуванню інформацію, поширену ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на телеканалі «UA:ПЕРШИЙ» та ГО «Громадське телебачення» на телеканалі «Hromadske.ua» у телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме: «Ці іноземні стволи у МВС для нагородження передає приватна компанія «ІБІС»; «компанія ІБІС безкоштовно дарує пістолети Міністерству оборони, СБУ, МВС для нагород»; «Це пряма корупція! Тобто, передача, безоплатна передача органу державної влади чи якійсь посадовій особі цього органу державної влади майна чи майнових прав, а зброя - це цілком звичайне майно, це є корупція, стаття 54 цього Закону»; «в обмін на зброю для подарунків ти отримуєш бюджетні замовлення».

Зобов`язано ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та ГО «Громадське телебачення» спростувати недостовірну інформацію, поширену ними про ТОВ «ІБІС», шляхом оголошення на телеканалах «UA:ПЕРШИЙ» та «Hromadske.ua» протягом одного тижня з моменту набрання рішення суду законної сили у проміжку часу з 20 год 30 хв до 21 год 00 хв повідомлення такого змісту: «Інформація, поширена у випуску «ІНФОРМАЦІЯ_3» телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що приватна компанія «ІБІС» надає МВС України зброю для нагородження нею чиновників, - не відповідає дійсності. Спростувати відомості про наявність будь-якого зв`язку між благодійною діяльністю ТОВ «ІБІС» та її участю в державних закупівлях». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надано докази, що пропозиції з передачі зброї державним органам зроблені ним із посиланням на законодавчі норми про благодійну діяльність без вираження ним волі щодо використання цієї зброї саме для нагородження третіх осіб. Доказів протилежного відповідачами не надано. Отже, недостовірність висловлювань «Ці іноземні стволи у МВС для нагородження передає приватна компанія ІБІС» та «компанія ІБІС безкоштовно дарує пістолети Міністерству оборони, СБУ, МВС для нагород», поширених у сюжеті «ІНФОРМАЦІЯ_3», є доведеною.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірна інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «UA:ПЕРШИЙ», ліцензія на телемовлення якого належить ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», та на телеканалі «Hromadske.ua», ліцензія на телемовлення якого належить ГО «Громадське телебачення», шляхом трансляції телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» містить посилання на фактичні обставини господарської діяльності ТОВ «ІБІС», а саме: виробництво, купівля-продаж зброї та боєприпасів; надання благодійної допомоги державним органам, шляхом безоплатної передачі майна, у тому числі, нарізної зброї; участь у державних тендерах. Станом на дату розповсюдження спірної інформації - ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачі були обізнані з тим, яку саме господарську діяльність здійснює ТОВ «ІБІС» та про те, що товариство офіційно зверталося до правоохоронних та силових відомств України з пропозицією надати їм благодійну допомогу шляхом передачі майна, у тому числі нарізної зброї. Поширена відповідачами спірна інформація не є оціночним судженнями, а відповідає ознакам фактичного твердження, оскільки ґрунтується на фактичних даних, наявних у відповідачів на момент оприлюднення спірної інформації, які відповідачі мали можливість перевірити на предмет їх дійсності.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У грудні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 рокута постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що ТОВ «Українська експерта компанія» не включена до переліку державних спеціалізованих установ, розміщеному на сайті Міністерства юстиції України, які мають право на проведення лінгвістичної експертизи, як виду криміналістичної експертизи. Суд, у порушення вимог чинного законодавства, визнав недостовірною інформацію «стаття 54 цього Закону», тобто фактично визнав недостовірною статтю 54 Закону України «Про запобігання корупції».

У січні 2019 року ТОВ «ІБІС» подало відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що подана в телепередачі інформація принижувала статус позивача в очах суспільства, партнерів та клієнтів, оскільки необґрунтовано ставила під сумнів дотримання ним моральних та правових норм, вона має ознаки негативної інформації. Спровокована сюжетом реакція громадськості, обурення начебто незаконними діями позивача, подальше поширення цієї інформації, створення уяви про корупційні дії і є посяганням на ділову репутацію та порушенням немайнового права позивача на недоторканість ділової репутації.

У січні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, згідно з якими, висновок лінгвістичної експертизи від 20 листопада 2018 року не може бути належним доказом, оскільки спірні висловлювання не тільки «вирвано» з контексту сюжету, але на експертизу поставлені навіть не повні речення, і поставлені в такому порядку, як вважав за потрібне позивач.

У січні 2019 року ТОВ «ІБІС» подало до суду клопотання про неврахування письмових пояснень ОСОБА_2

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, у період із 20 год 25 хв до 21 год 00 хв на телеканалі «UA:ПЕРШИЙ», ліцензія на телемовлення якого належить ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», здійснювалась трансляція телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Цього ж дня трансляція телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» також здійснювалася на телеканалі «Hromadske.ua», ліцензія на телемовлення якого належить ГО «Громадське телебачення».

Автором сюжету першої частини телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» є журналіст ОСОБА_1 .

Під час трансляції першої частини телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» озвучено інформацію такого змісту: «За 2014 - 2015 роки 113 пістолетів, виданих ОСОБА_4 як нагорода - це зброя іноземного виробництва. Ці іноземні стволи у МВС для нагородження передає приватна компанія «ІБІС».

Після цього у телепередачі зазначалося, що державною установою «Центр обслуговування підрозділів МВС України» протягом 2015 - 2016 років від ТОВ «ІБІС» отримано благодійну допомогу у вигляді спортивної нарізної вогнепальної зброї на загальну суму 3 375 167,54 грн.».

У продовження зазначеного, на 7:35 хв телепередачі подано наступну інформацію: «За нашими підрахунками, загалом, у 2014 - 2015 роки, «ІБІС» передав МВС пістолетів на суму більше, ніж як 3 300 000,00 грн. Якщо це не благодійність, то заради чого компанія ІБІС безкоштовно дарує пістолети Міністерству оборони, СБУ, МВС для нагород? І за рахунок чого компанія компенсує кошти, витрачені таким чином на дорогі подарунки?».

На 11:21 хв телепередачі, після слів комерційного директора ТОВ «ІБІС» (як це зазначено в сюжеті) щодо продажу пістолетних набоїв та відповідного ринку, надано коментар: «...коли в обмін на зброю для подарунків ти отримуєш бюджетні замовлення - це вже, як мінімум, підстава для перевірки Національним антикорупційним бюро».

На 05:15 хв телепередачі, після того як автор сюжету продемонстрував витяг із відомостей кримінального провадження, судячи з яких позивач передав у якості благодійної допомоги спортивні пістолети для оборонних та правоохоронних відомств України, в ефірі пролунала інформація про те, що: «...передача майна, майнових прав, будь-яких інших речей органам державної влади суворо заборонена. Це пряма корупція! Тобто, передача, безоплатна передача органу державної влади чи якійсь посадовій особі цього органу державної влади майна чи майнових прав, а зброя - це цілком звичайне майно, це є корупція, стаття 54 цього Закону».

27 листопада 2017 року ТОВ «ІБІС» звернулося до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» із заявою (скаргою) щодо змісту телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Розглянувши заяву ТОВ «ІБІС», ГО «Громадське телебачення» надала відповідь у якій повідомила, що наведені кореспондентом у сюжеті висловлювання підтверджені документально та є оціночними судженнями, які в силу вимог статті 30 Закону України «Про інформацію» та практиці Європейського Суду з прав людини, не підлягають спростуванню.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову прозахист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що поширена інформація містить посилання на фактичні обставини господарської діяльності ТОВ «ІБІС», а саме: виробництво, купівля-продаж зброї та боєприпасів; надання благодійної допомоги державним органам, шляхом безоплатної передачі майна, у тому числі, нарізної зброї; участь у державних тендерах, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача про визнання недостовірною та такою, що порушує немайнові права ТОВ «ІБІС» на недоторканність ділової репутації інформацію, поширену ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на телеканалі «UA:ПЕРШИЙ» та ГО «Громадське телебачення» на телеканалі «Hromadske.ua» у телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2», оскільки станом на дату розповсюдження спірної інформації - ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачі були обізнані з тим, яку саме господарську діяльність здійснює ТОВ «ІБІС» та про те, що товариство офіційно зверталося до правоохоронних та силових відомств України з пропозицією надати їм благодійну допомогу шляхом передачі майна, у тому числі нарізної зброї.

Належних та допустимих доказів того, що під час благодійної передачі державним органам майна, у тому числі, нарізної зброї, ТОВ «ІБІС» визначало мету подальшого її використання та/або вимагало від набувача благодійної допомоги будь-яких преференцій під час участі у державних тендерах, матеріали справи не містять та відповідачами не надано.

Заперечуючи щодо позовних вимог ТОВ «ІБІС», відповідачі не надали обвинувального вироку суду, який набрав законної сили та/або рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та/або постанови про притягнення до цивільно-правової відповідальності керівників або інших працівників правоохоронних і силових відомств України за вчинення корупційного правопорушення шляхом неправомірного отримання від ТОВ «ІБІС» благодійної допомоги, що свідчить про те, що інформація, поширена про позивача є дискредитацією суб`єкта господарювання, яка завдала шкоди його діловій репутації.

Висловлювання відповідача щодо дій позивача, а саме: «Ці іноземні стволи у МВС для нагородження передає приватна компанія «ІБІС»; «компанія ІБІС безкоштовно дарує пістолети Міністерству оборони, СБУ, МВС для нагород»; «Це пряма корупція! Тобто, передача, безоплатна передача органу державної влади чи якійсь посадовій особі цього органу державної влади майна чи майнових прав, а зброя - це цілком звичайне майно, це є корупція, стаття 54 цього Закону»; «в обмін на зброю для подарунків ти отримуєш бюджетні замовлення», є такими, що можуть бути перевірені на їх правдивість, оскільки підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, що у свою чергу виключає віднесення слів журналіста щодо господарської діяльності ТОВ «ІБІС» до оціночних суджень чи критичних зауважень про діяльність підприємства. При цьому судами встановлено, що поширена інформація є фактичними твердженням, що підтверджується висновком лінгвістичної експертизи від 20 лютого 2018 року № 13, складеним атестованим судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна компанія» Ірхіним Юрієм Борисовичем.

Твердження заявника про те, що ТОВ «Українська експерта компанія» не включена до переліку державних спеціалізованих установ, розміщеному на сайті Міністерства юстиції України, які мають право на проведення лінгвістичної експертизи, як виду криміналістичної експертизи, є безпідставними, оскільки відповідач не був позбавлений права завити клопотання про проведення повторної експертизи, виконання якої доручили б іншому експерту.

Доводи касаційної скарги про те, що суд, у порушення вимог чинного законодавства, визнав недостовірною інформацію «стаття 54 цього Закону», тобто фактично визнав недостовірною статтю 54 Закону України «Про запобігання корупції», є необґрунтованими, оскільки суд не визнавав положення закону недостовірною інформацією.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 рокута постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик