ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 січня 2019 року

м. Харків

справа № 639/6820/17

провадження № 22-ц/818/111/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року, ухвалене в складі судді Баркової Н.В., -

у с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору дарування від 27.07.2016 року йому на праві власності належить 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Власником інших 5/8 частин вказаного будинку є відповідач ОСОБА_2

Посилаючись на те, що відповідач самочинно здійснив реконструкцію належної йому частини житлового будинку, збільшивши його площу до 238 кв.м., у зв'язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки та виділити частину нерухомого майна в натурі, з урахуванням уточнених у березні 2018 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 привести у попередній стан, тобто такий, який існував до початку здійснення реконструкції, будинок АДРЕСА_1.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що реконструкція належної відповідачу частини житлового будинку здійснено самочинно, без дотримання містобудівних умов та правил, без належно затвердженої проектної документації, порушує його права як співвласника будинку, а тому суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого ним позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі укладеного 27.07.2016 року договору дарування ОСОБА_1 на праві власності належить 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Власником 5/8 частин вказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель загальною площею 238,6 кв. м на підставі укладеного 07.04.2017 року з ОСОБА_3 договору дарування є відповідач ОСОБА_2

Рішенням Жовтневої районної у місті Харкові ради № 36-6 від 06.06.2006 року дозволено ОСОБА_3, яка була на той час власником 5/8 частин будинку, виконати прибудову до будинку розміром 5,0х9,0+5,0х5,0м, побудувати мансарду (другий поверх) для розміщення житлових та підсобних приміщень, гараж по АДРЕСА_1

25.05.2006 року ОСОБА_3 отримала письмовий дозвіл на прибудову до її частини будинку та гаражу від попереднього власника 3/8 частин будинку ОСОБА_5, що підтверджується відповідною розпискою.

27.10.2016 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № 3, а 07.12.2016 року - декларацію ХК №30 про готовність об'єкта до експлуатації по об'єкту «Реконструкція житлового будинку по АДРЕСА_1» загальною площею 238,6 кв.м, житловою площею 124,4 кв.м, будівельний об'єм 586 кв.м., замовник будівництва ОСОБА_3

Наказом Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради № 150 від 24.05.2017 року скасовано реєстрацію декларації про початок будівельних робіт по об'єкту «Реконструкція житлового будинку АДРЕСА_1 (замовник ОСОБА_3) та про готовність вказаного об'єкта до експлуатації від 07.12.2016 року у зв'язку з виявленням факту подання в деклараціях недостовірних відомостей.

Право власності відповідача на 5/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 238,6 кв.м. зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 10.11.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем обставин, які відповідно до ст.ст. 376, 391 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог про приведення об'єкту у попередній стан.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва власник (користувач) земельної ділянки може вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що вимоги про знесення самочинного будівництва іншими особами можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, передбаченою статтею 376 ЦК України, яка узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з'ясуванню підлягають питання: наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Жодних доказів на підтвердження того, що об'єкт нерухомості побудовано відповідачами з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, таке будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує право позивача на приватизацію земельної ділянки та виділ належної йому частки у нерухомому майні в натурі, ОСОБА_1 не надано і матеріали справи не містять.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 379, 381 - 384, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова