Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі судді Жупанової І.Б., за участю секретарки судового засідання Палубінської К.М., представника позивача адвокатки Щасливої М.О., позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача адвокатки Вартанової Г.М., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУН № 336/980/19 пр. 2/336/1641/2019 за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, та в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 17.01.2019 №30 про її звільнення; зобов`язати Комунальну установу «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради поновити її на посаді завідувачки відділення судово-медичної імунології; стягнути з Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 135 700, 43 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 гривень.

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що вона наказом Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 17.01.2019 №30 звільнена з 18.01.2019 з посади завідувачки відділення судово-медичної імунології на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України на якій вона працювала з 01.08.1995 (тобто понад 20 років) та за весь час її роботи жодних дисциплінарних стягнень до неї не застосовувалося та вона належним чином виконувала свої трудові обов`язки.

Оскаржуваний наказ виданий на підставі ряду документів, а саме: наказу «Про створення комісії з питань доцільності оптимізації деяких основних структурних підрозділів Бюро» від 21.08.2018 №90, Звіту Комісії з питань доцільності оптимізації деяких основних структурних підрозділів Бюро від 20.09.2018, попередження «Про зміну структури деяких основних підрозділів КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР» вих. від 26.10.2018 №01-15/9450, наказу «Про зміну структури деяких основних підрозділів КУ Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР» від 26.10.2018 №114, попередження «Про внесення змін до попередження від 26.10.2018 №01-15/9450» від 26.10.2018 №01-15/9494, наказу «Про внесення змін до наказу від 26.10.2016 №114» від 26.10.2018 №115, Акту «Про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення під особистий підпис з попередженням від 26.10.2018 №01-15/9450, з попередженням від 26.10.2018 №01-15/9454, з наказом від 26.10.2018 №114, з наказом від 26.10.2018 №115, зачитаних їй вголос у присутності працівників» від 12.11.2018, наказу «Про заплановане звільнення у зв`язку з процедурою скорочення штатної посади» від 12.11.2018 №464, звіт форми №4-ПН, довідки про вакансії від 15.11.2018, від 29.11.2018, від 14.12.2018, від 27.12.2018, від 17.01.2019, актів про відмову від 15.11.2018, від 30.11.2018, від 14.12.2018, від 27.12.2018, від 17.01.2019, звернення профспілкового комітету про згоду на звільнення від 27.12.2018, довідки інспектора з кадрів від 17.01.2019 №121/01-37.

Як зазначає позивачка, про існування деяких з наведених документів їй невідомо, з їх змістом вона ознайомлена не була, копії в неї відсутні.

З оскаржуваним наказом позивачка ознайомлена 17.01.2019, його копію отримала у той же день, трудову книжку їй повернули 18.01.2019, проте вважає, що вказаний наказ є незаконним, її звільнення відбулося з порушенням встановленої законодавством процедури, у зв`язку з чим вона підлягає поновленню.

Позивачка зазначає, що оскаржуваний нею наказ видано, зокрема, на підставі наказу «Про зміну структури деяких основних підрозділів КУ Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР» від 26.10.2018 № 114 (далі за текстом - наказ № 114), який на її думку, також є незаконним та протиправним, про що нею було подано позов до суду з вимогою про визнання наказу № 114 незаконним та його скасування.

02.11.2018, перебуваючи на лікарняному, вона отримала лист від КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР» (далі за текстом - Бюро), до якого були додані такі документи: копія попередження «Про зміну структури деяких основних підрозділів КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР» від 26.10.2018 року №01-15/9450; копія наказу «Про зміну структури деяких основних підрозділів КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР» від 26.10.2018 року №114 (далі за текстом Наказ № 114) та довідка про вакантні посади станом на 26.10.2018 року, які може зайняти позивачка. Відповідно до вказаної довідки існувала лише одна вакантна посада, що відповідає її спеціальності (професії), а саме лікар судово-медичний експерт імунолог, а також їй запропоновані інші посади, які вона може займати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров`я, серед яких санітарка, реєстратор медичний тощо. Натомість, як вважає позивачка, посада «лікар судово-медичний експерт імунолог» не єдина, що могла бути запропонована їй з урахуванням її спеціальності та професії.

Так, згідно Наказу № 114 зі штатного розпису скорочена посада, яку обіймала позивачка, а відділення судово-медичної імунології разом з відділенням судово-медичної цитології об`єднані у відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики та разом з цим, замість посад «завідувач відділення судово-медичної імунології» та «завідувач відділення судово-медичної цитології» створена нова «завідувач відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики». Вказана посада відповідає професії й спеціальності позивачки та з огляду на те, що вона була новоутвореною, вона ще не була «зайнята» жодним іншим працівником, а тому мала вважатися вакантною, однак безпідставно та необґрунтовано, з мотивів особистої неприязні та упередженого ставлення керівництва Бюро до позивачки не була їй запропонована жодного разу протягом усього часу з моменту повідомлення про подальше вивільнення працівників та до моменту звільнення з посади.

Натомість новоутворена посада була запропонована, нібито з підстав наявності переважного права, іншій особі ОСОБА_3 , яка до цього займала рівнозначну посаді позивачки посаду завідувачки відділення судово-медичної цитології.

Позивачка вважає, що роботодавець незаконно, необґрунтовано та з особистих причин жодного разу не запропонував їй фактично вакантну посаду завідувача відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики, чим порушив вимоги ст.ст. 2-1, 5-1, 49-2 КЗпП України та її трудові права.

Окрім того, в обґрунтування свого порушення переважного права при вивільненні працівників, позивачка зазначає, що ОСОБА_3 , якій запропоновано новоутворену посаду, не має відповідної кваліфікації, у зв`язку з чим остання не має переважного права на її зайняття, на відміну від позивачки.

Так, у 1997 році, 1998 році та у 2002 році вона пройшла навчання та атестувалась на визначення знань та практичних навичок в атестаційних комісіях при Запорізькому державному медичному університеті, Одеському державному медичному університеті та Харківському державному медичному університеті та їй було присвоєно такі звання: лікаря-спеціаліста за спеціальністю судово-медична експертиза, лікаря-спеціаліста за спеціальністю судово-медична імунологія та лікаря-спеціаліста за спеціальністю судово-медична цитологія.

ОСОБА_3 . у 1988 році закінчила лікувальний факультет Запорізького медичного університету, пройшла інтернатуру по судовій медицині. У 1989 році вона відвідувала практичні заняття по судово-медичній цитології на робочому місці Республіканського бюро м. Києва, однак атестацію на визначення знань і практичних навиків вона не проходила у жодному закладі вищої освіти та їй не було присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю судово-медичної цитології, але з 1991 року ОСОБА_3 займає посаду завідувачки відділення судово-медичної цитології.

На відміну від ОСОБА_3 , позивачка має кваліфікацію і в сфері судово-медичної імунології, й в сфері судово-медичної цитології, а тому має необхідні кваліфікацію, рівень знань, освіту та навички для заняття посади завідувача відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики, що відповідає Правилам проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи», Положенню про завідуючого відділенням бюро судово-медичної експертизи», а тому відповідно до ст. 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі.

Окремо просить суд звернути увагу на те, що відповідачем під час винесення оскаржуваного нею наказу фактично не відбулась жодна зміна в організації, зокрема, не відбулась ліквідація, реорганізація або перепрофілювання установи, не відбулось жодне скорочення чисельності або штату працівників.

Також позивачка зазначає про те, що було порушено порядок участі профспілкової організації у процедурі її звільнення. Так, в основу наказу про її звільнення покладене, зокрема, звернення профспілкового комітету про згоду на звільнення від 27.12.2018, яке надано Первинною профспілковою організацією Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, проте зазначена профспілкова організація не легалізована належним чином, а тому не може вважатися повноважною для того, щоб надавати згоду на звільнення працівників, зокрема, позивачки, оскільки ані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ані в Єдиному реєстрі громадських формувань, в Реєстрі громадських об`єднань не значиться.

Фактично у Бюро утворена та діє інша профспілкова організація, а саме Первинна профспілкова організація Запорізької обласної судовомедичної експертизи, яка легалізована належним чином, та членом якої є позивачка, а тому саме ця профспілкова організація й повинна була надати згоду на її звільнення.

Посилаючись на порушення вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» позивачка зазначає, що жодних консультацій між роботодавцем та належною профспілковою організацією про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень не проводилися, завчасно, за три місяці до запланованих звільнень (тобто до 02.10.2018), інформація про намічуване скорочення штату Бюро профспілковій організації не надавалася.

Таким чином, профспілкова організація не була проінформована за три місяці про причини запланованих звільнень, не проведені консультації між роботодавцем та профспілками, фактично законна профспілкова організація так і не надала згоду на її звільнення з посади, що порушує надані трудовим законодавством гарантії при звільненні.

Також позивачкою заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного, яку вона уточнила подавши клопотання до суду 22.11.2019 року. Посилаючись на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та довідку надану відповідачем від 17.10.2019 року № 01-15/9130, просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.01.2019 по 22.11.2019 року у сумі 135 700, 43 грн.

Окрім того, позивачка посилається на те, що безпідставне її звільнення з займаної посади призвело до втрати нею нормальних життєвих зв`язків та ділового авторитету у колі своїх колег, вона не має можливості надалі займатися тією діяльністю, якій присвятила більшу половину свого життя та належним чином забезпечувати себе та свою родину. Для подальшого налагодження свого становища їй наразі необхідно прикласти значних зусиль, фактично почати спочатку розбудову своєї професійної діяльності, шукати відповідні професії та спеціалізації вакантні посади, при цьому враховуючи, що аналогічних Бюро закладів у Запоріжжі більше немає.

Вищенаведене призвело до значних моральних страждань, які вона зазнала, компенсація яких не поглинається самим лише фактом поновлення її на роботі, а має самостійне юридичне значення, а тому вважає, що їй повинна бути відшкодована моральна шкоди, яку вона оцінює у сумі 50 000, 00 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

08.04.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що у зв`язку із надходженням до адміністрації Бюро за період з 13.12.2017 року по 20.08.2018 року доповідних записок завідувачів дев`яти основних підрозділів Бюро щодо різкого зросту навантаження на одні відділення та стрімкого спаду в інших, 21.08.2018 року у Бюро було видано наказ «Про створення комісії з питань доцільності оптимізації деяких основних структурних підрозділів Бюро» №90, відповідно до якого комісії до 20.09.2018 року потрібно було скласти звіт, в якому надати начальнику Бюро рекомендації щодо доцільності оптимізації деяких основних структурних підрозділів Бюро.

24.08.18 начальнику Бюро було надано протокол №1 засідання комісії відповідно до якого вирішено вважати питання доцільності оптимізації (техніко-економічне обґрунтування) нормування рівня навантаження, вдосконалення якісного та оперативного виконання судово-медичних експертиз (досліджень), економії коштів обласного бюджету в деяких основних структурних підрозділів Бюро важливим та таким, що може суттєво впливати на керованість експертної установи та має кадрові, технічні та економічні переваги.

10.09.18 начальнику Бюро було надано протокол №2 засідання комісії, відповідно до якого рекомендовано затвердити оптимізацію деяких основних структурних підрозділів із запропонованою зміною їх назви; провести оптимізацію основних структурних підрозділів Бюро шляхом об`єднання наступних основних структурних підрозділів, зокрема, : «Відділення судово-медичної цитології» і «Відділення судово-медичної імунології» у «Відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації» (скорочена назва «Відділення біологічних досліджень». Серед іншого також було визначено наступні критерії переважного права (1. виключне право, передбачене законодавством; 2. аналіз продуктивності праці й кваліфікації, у разі рівності вищевказаних критеріїв визначаються інші визначені законодавством категорії працівників). Також виходячи із запропонованих критеріїв проведено співставлення очільників структурних підрозділів (додаток 1 до даного протоколу), що підпадають під оптимізацію деяких основних структурних підрозділів, у наступних парах: ОСОБА_4 ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ОСОБА_7 ; ОСОБА_1 ОСОБА_3 » та відповідно до вищевказаного додатку 1 до протоколу 2 у парі ОСОБА_1 ОСОБА_3 переважне право було надано ОСОБА_3

12.09.18 начальнику Бюро було надано висновки до протоколів №1, №2 засідання комісії, 20.09.18 надано звіт та рекомендації комісії, відповідно до якого визначені потреби Бюро у проведені оптимізації основних структурних підрозділів Бюро.

20.09.2018 начальник Бюро звернувся до профспілкової організації Бюро із повідомлення «Про скорочення штатних посад» за вих. 01-15/8305, а 21.09.2018 надіслав до останньої звернення «Про проведення консультацій щодо заходів запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення» за вих. 01-15/8468. Консультація була надана.

28.09.18 профспілкова організація надала відповідь на звернення, відповідно до якої рекомендувала адміністрації надати працівникам, яких торкнулась оптимізація всіх можливих вакантних посад для того, щоб люди не залишились без роботи.

26.10.18 працівникам у тому числі працівникам відділення судово-медичної імунології було вручене під підпис попередження «про зміну структурних підрозділів КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР» за вих. №01-05/0450, відповідно до якого працівників у тому числі відділення СМЕ імунології та цитології було повідомлено про те, що з 02.01.2019 буде змінено внутрішню (організаційну) структуру деяких основних підрозділів, штатний розпис Бюро, шляхом, об`єднання у тому числі «Відділення судово-медичної цитології» до «Відділення судово-медичної імунології» у «Відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики» (скорочена назва «Відділення біологічних досліджень»); зміни штатного розпису шляхом виключення з нього у т.ч. штатних посад: «завідувача відділення судово-медичної імунології» та «завідувача відділення судово-медичної цитології»; переміщення працівників з «Відділення судово-медичної цитології» та «Відділення судово-медичної імунології» у «Відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики»; виходячи з переважного права перемістити, за згодою на посаду завідувачки відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики ОСОБА_3 , а у разі її незгоди на переміщення таке право передається ОСОБА_1 , переведення за згодою на посаду лікаря судово-медичного експерта відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики запропоноване ОСОБА_1 , а у разі незгоди останньої з пропозицією на переведення або переміщення на запропоновану посаду або іншу вакантну посаду, яка буде пропонуватися протягом двох місяців з дня повідомлення про оптимізацію, такого працівника буде звільнено.

26.10.18 працівникам у тому числі працівникам відділення судово-медичної імунології було вручене під підпис наказ №114, відповідно до якого по Бюро було введено вказане у вищезазначеному попереджені, однак позивачка того дня була відсутня, як пізніше з`ясувалось, перебувала на лікарняному, тому попередження та наказ №114 було надіслано їй поштою з повідомленням про вручення та описом вкладення.

Окрім того, 26.10.18 року, керівником було вирішено внести зміни у попередження та наказ №114 та видано під підпис працівникам відділення судово-медичної імунології та відділення судово-медичної цитології нове попередження за вих. №01-15/9404 та наказ №115, в яких все вищевказане залишалося, а змінювалась тільки назва з «Відділення судово-медичної імунології, цитології та судової генетики» (скорочена назва «Відділення біологічних досліджень») на «Відділення судово-медичної імунології, цитології та генетичної ідентифікації» (скорочена назва «Відділення біологічних досліджень»).

12.11.18 ОСОБА_1 вийшла з лікарняного та її було ознайомлено з наказами від 26.10.18 №114, №115 та попередженнями від 26.10.18 за вих. № 01-15/9450 та №,01-15/9494, з якими вона під підпис ознайомлюватися відмовилась, у зв`язку з чим було складено відповідний акт.

В подальшому, 15.11.18 ОСОБА_1 була попереджена про заплановане звільнення у зв`язку з процедурою скорочення штатної посади, відповідно до наказу від 12.11.18 №464, однак остання відмовилась ознайомлюватись з наказом та з довідкою про вакантні посади 15.11.2018 про що було складено акт.

15.11.18 року до Бюро надійшло повідомлення за вх. №1873/01-14 від позивачки, відповідно до якого вона зазначила, що із запланованими змінами вона ознайомлена, з якими не згодна у повній мірі. У відповідь було надіслано поштою лист від 11.12.18 №01-15/2030 в обґрунтування складеної з позивачкою ситуації.

16.11.18 до центру зайнятості було надано повідомлення про заплановане звільнення та Звіт форми №4-ПН, хоча даний випадок й не підпадає під поняття «масове звільнення».

30.11.18р., 14.12.18р., 27.12.18р., 17.01.19 р. на виконання наказу від 12.11.18 №464 ОСОБА_1 надавались довідки про вакантні посади із пропозиціями зайняти одну із них, які вона фактично отримувала, ознайомлюватись під підпис відмовлялась, про що складені відповідні акти.

27.12.18 профспілкова організація Бюро, відповідно до відповіді наданої за вх. №2098/01-14 на подання керівництва від 17.12.18 року надала згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штатної посади.

17.01.19 у Бюро було видано наказ «про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України» №30, відповідно до якого останню вирішено звільнити з 18.01.19. З наказом ознайомлена, копія вручена.

18.01.19 ОСОБА_1 надано письмове повідомлення за вих. №04-15/436 про суми, що належать останній до виплати у зв`язку із звільненням, яке вона отримала під підпис, також на виконання наказу від 12.11.18 №464 їй знову було надано довідку про вакантні посади із пропозицією зайняти одну із них, ознайомлюватись під підпис відмовилась, про що складено відповідний акт.

27.11.18 Бюро до Департаменту охорони здоров`я Запорізької державної адміністрації надіслало лист «Про зміну штатного розпису» за вих. №01-15/10355, відповідно до якого, посилаючись на зміни по Бюро було внесені зміни у структуру бюро та скорочено штатні посади, на що у відповідь 21.12.18 надійшов лист «Про зміну штатного розпису» за вих. №5825/01-03, відповідно до якого зазначено: «Відповідно до наказів МОЗ України від 02.09.16 №928 та наказу ДОЗ України від 28.10.16 №964 «Про затвердження штатних розписів установ та закладів охорони здоров`я, що фінансується з обласного бюджету», штатний розпис установи, закладу охорони здоров`я визначається керівником установ, закладів і затверджується за його поданням головним розпорядником коштів.».

З 14.01.19 по 25.01.19 ГУ Держпраці у Запорізькій області за зверненням ОСОБА_1 було проведене інспекційне відвідування в рамках якого жодних порушень трудового законодавства не виявлено.

Підсумовуючи наведене відповідач зазначає про те, що об`єднання та приєднання 8 основних структурних підрозділів, шляхом скорочення штату працівників було викликано виробничою необхідністю та Бюро було дотримані всі вимоги законодавства щодо додержання процедури скорочення штату та виконані всі міри задля збереження всіх та кожного працівника окремо. В задоволенні позову просили відмовити.

У своїй відповіді на відзив, яка надійшла до суду 10.05.2019 року, позивачка зазначає, що роботодавцем не було дотримано загальний порядок її звільнення, оскільки їй не запропоновано всі вакантні посади, а саме новоутворену посаду «завідувач відділення судово-медичної імунології, цитології та генетичної ідентифікації», яка за своїм змістом відповідає її професії та спеціальності, також було порушено переважне право на зайняття вказаної посади, оскільки вона є більш кваліфікованим працівником ніж ОСОБА_3 , якій надано вказане переважне право.

Окрім того, позивачка вказує, що новий штатний розпис вводиться у дію лише після обов`язкового затвердження Департаментом охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації. Натомість штатний розпис КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР на 2019 рік затверджений 18.01.2019 директором Департаменту охорони здоров`я Запорізької облдержадміністрації Клименко В.І., що свідчить про те, що 17 січня 2019 року у адміністрації Бюро без затвердженого штатного розпису не було жодних законних підстав для видання наказу № 30 про її звільнення, а аналіз зазначеного наказу, а саме пункту 4 вказує на те, що 17.01.2019 вже працювали особи на посадах у новоствореному відділенні без затвердженого штатного розпису.

Посилаючись на вимоги ст. 43 КЗпП України позивачка зазначає, що адміністрація Бюро письмове подання до профспілкової організації про розірвання трудового договору з нею повинна була подати не раніше 18.01.2019, тільки за наявності затвердженого штатного розпису Департаментом охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації, однак відповідно до оскаржуваного наказу адміністрація Бюро отримало згоду від нелегальної профспілкової організації 27.12.2018 року, що свідчить про те, що згода на її звільнення була надана без попереднього затвердження штатного розпису, а отже безпідставно.

В обґрунтування своїх заперечень на відповідь на відзив, яка надійшла до суду 26.07.2019 року, відповідач зазначає, що на момент введення в дію у Бюро нового штатного розпису 02.01.2019 року посада «завідувачки відділення судово-медичної імунології, цитології й генетичної ідентифікації» вакантною не була, оскільки ОСОБА_3 погодилась її зайняти ще 30.11.2018 року. Також у зв`язку з тим, що позивачка з 02.01.2019 року по 16.01.2019 року перебувала у щорічній відпустці, саме тому їй 17.01.2019 року (день видання наказу про звільнення) та 18.01.2019 року (день звільнення) пропонувались всі наявні вакантні посади, тоді як посада «завідувачки відділення судово-медичної імунології, цитології й генетичної ідентифікації» вакантною не була. До того ж відповідно до введеного в дію штатного розпису у графі «завідувач відділення судово-медичної імунології, цитології й генетичної ідентифікації» вказано «завідувач відділення, Лікар судово-медичний експерт - цитолог», тоді як позивачка кваліфікації цитолога взагалі немає.

Рішення щодо переважного права на залишення на посаді завідувачки новоутвореного об`єднаного відділення здійснювалось з найбільш кваліфікованих працівників обох відділень, а саме з їх завідувачок, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та переваги на залишенні на посаді, зазнане рішення було прийнято колегіально комісією з питань оптимізації структурних відділень.

З дня повідомлення та до моменту звільнення позивачки із займаної посади не було інших вакантних посад, які вона могла б займати за своєю професією чи спеціальністю, окрім тих, які їй пропонувались.

Відповідно до загального результату порівняння кваліфікації та продуктивності праці найбільш кваліфікованим кадром обох відділень є ОСОБА_3 , а тому п. 1 Положення про завідуючого бюро судово-медичної експертизи» на який посилається позивачка лише підтверджують, що ОСОБА_3 має більшу кваліфікацію, більший досвід та кращі організаторські здібності (більшу кваліфікацію та продуктивність праці), ніж позивачка.

Щодо правомірності скорочення штату зазначається, що Бюро надіслало на погодження штатний розпис 27.11.2018 року до Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації відповідно до якого було отримано лист, в якому Департамент зазначив, що чисельність та організація штатних посад входить виключно до компетенції керівника установи та тарифікаційної комісії. Штатний розпис Департаментом охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації погоджено 18.01.2019 року (день звільнення позивачки), в цей день їй також надавались усі вакантні посади відповідно до її кваліфікації та освіти, які остання зайняти відмовилась.

При цьому, зазначає, що Бюро як специфічний вид бюджетної установи має право самостійно встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, а відповідно до п. 9.3.5 Статуту Бюро начальник Бюро розробляє структуру і штатний розпис Бюро, які подає на затвердження до Департаменту охорони здоров`я ЗОДА.

09.09.2019 року на адресу суду надійшли пояснення від залученої до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - начальника КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР Куртєва Анатолія Валентиновича, в якій останній виклав свої аргументи заперечень проти позову, що аналогічні поясненням, наведеним відповідачем у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Також зазначив, що відповідно до наказів № 114 та № 115 від 26.10.2018 у Бюро було проведено оптимізацію та змінено організаційну структуру відділень, в тому числі і відділеня судово-медичної імунології та відділення судово-медичної цитології, які були об`єднані у відділення судово-медичної імунології, цитології та генетичної ідентифікації, а тому, зважаючи на переважне право, 30.10.2018 року посаду вказаного новоутвореного відділення було запропоновано ОСОБА_3 , як найбільш кваліфікованому кадру за умови надання нею згоди. Після ознайомлення 30.10.2018 року з вказаними вище наказами ОСОБА_3 надала письмову згоду про зайняття нею новоутвореної посади про що видано відповідний наказ про її переведення з 02.01.2019 року.

Оскільки позивачці з 15.11.2018 (з дня попередження по вивільнення) по 18.01.2019 року (дня розірвання трудового договору) були запропоновані всі інші наявні вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві за вказаний період та які існували на день звільнення та від яких вона відмовилась, вважає, що обов`язок, передбачений ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування при вивільненні працівника виконаним.

Щодо застосування переважного права при скороченні штатної посади посилався на лист Міністерства соціальної політики України №80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі» від 21 травня 2012 року в якому роз`яснено, що законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, а тому на практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт, тощо. А тому відповідно до загального результату найбільш кваліфікованим кадром обох відділень є ОСОБА_3 , у якої, якщо б навіть рівень продуктивності і кваліфікації були б рівні, були й інші переваги встановлені трудовим законодавством (менше 3х років до пенсії, наявність двох утриманців, вдова). Також нормами чинного законодавства визначено, що керівник структурного підрозділу закладу охорони здоров`я спеціалізацію структурного відділення може отримати й після призначення керівником відділення. Це стосується і працівника структурного підрозділу за назвою посади «лікар судово-медичний експерт-імунолог» та «лікар судово-медичний експерт-цитолог».

Стосовно стягнення моральної шкоди зазначає, що позивачкою не надано належних доказів, які б давали підстави для її стягнення в разі визнання судом звільнення незаконним.

Окрім того, вказує, що у Бюро діє лише одна профспілкова організація, яка відноситься до ланки Професійної спілки працівників охорони здоров`я України, а саме Первинна профспілкова організація Запорізької обласної судовомедичної експертизи, що легалізована 27.03.2000 року. Щодо назви профспілки Бюро, зазначає, що відповідно до п.20.9.-1 Положення «Про первинну профспілкову організацію Професійної спілки працівників охорони здоров`я України» від 07.12.2016 №ЦК7-2-4 вказано, що відповідно до пункту 65 Статуту Профспілки збори приймають рішення про зміну назви, а також відповідно до п.65 приймають інші питання. Тому дія профспілки до якої зверталось Бюро із повідомленням про скорочення штатної посади, із зверненням на проведення консультацій, із поданням на надання згоди на звільнення та отримувало відповідні документи є таким, що відповідає вимогам законодавства, а усі вищевказані документи в рамках оптимізацїї ним було направлено до голови профспілки Бюро Слюти Л.О. та відповіді надано також нею. В задоволенні позову просив відмовити.

16.09.2019 року до суду від позивачки надійшли відповідь на пояснення третьої особи, в яких зокрема зазначається про упереджене ставлення керівництва Бюро до позивачки, створення їй перешкод у вільній праці, створення комісій щодо перевірки її роботи, а також ультиматумів про звільнення з займаної посади за власним бажанням, що призвело до того, що з липня 2018 року та аж до її незаконного звільнення керівництвом бюро виносились незаконні та протиправні накази про її тимчасове переведення з посади завідувачки на посаду лікаря-імунолога цього ж самого відділення без її згоди, які в подальшому рішенням судів визнані незаконними. Також вважають, що об`єднання двох відділень в одне є незаконним та суперечить Статуту Бюро, в якому чітко зазначено, що відділення судово-медичної імунології є одним з структурних підрозділів Бюро. Нова редакція Статуту бюро не погоджена з профільним департаментом та Статут не прийнято Запорізькою обласною радою. Також наголошує, що при її звільненні було порушено переважне право на залишення на роботі, оскільки вона має сертифікати спеціалізації як по цитології, так і по імунології на відміну від ОСОБА_3 , а тому має більшу кваліфікацію ніж ОСОБА_3 .

Позивачка не заперечує той факт, що Первинна профспілкова організація Запорізької обласної судовомедичної експертизи легалізована 27.03.2000 року, а також зазначає, що вона є її головою, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» окрім попередньої згоди виборного органу при звільненні працівника необхідна ще згода вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок), однак такої згоди на звільнення позивачки надано не було. Окрім того, її не було запрошено на засідання профспілки, що свідчить про грубі порушення законодавства під час її звільнення. Також зазначає, що як вбачається з доказів поданих з боку відповідача та третьої особи в Бюро фактично не відбулось скорочення чисельності та штату працівників, а маніпуляції щодо об`єднання відділень були зроблені виключно для того, щоб звільнити її.

Також, 16.09.2019 року представницею відповідача та третьої особи були надані заперечення на відповідь на пояснення третьої особи, в яких остання зазначає про те, що у наданій відповіді позивач намагається змінити підстави позову. До того ж, зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не визначено, що структурні підрозділи, чисельність та штат працівників визначається Статутом установи, всі ці складові визнаються штатним розписом установи. Твердження позивачки про те, що вона є головою Первинної профспілкової організації, що діє у Бюро, не відповідає дійсності та не підтверджено жодним доказом. Головою профспілки Бюро є ОСОБА_8 .О. На спростування того факту, що позивачку не було запрошено на засідання профспілкового комітету свідчать протоколи зборів останнього відповідно до яких позивачка запрошувалась два рази на розгляд подання керівника установи про надання згоди на звільнення. Окрім того зазначає, що зміни в організації виробництва та праці у Бюро фактично відбулись, що підтверджено поданими письмовими доказами.

В судовому засіданні позивачка та її представниця позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та просили його задовольнити. При цьому пояснили, що вважають звільнення позивачки незаконним та проведеним з порушенням порядку її звільнення, а саме упереджене ставлення до неї з боку керівництва та дискримінація, їй не було запропоновано всі наявні вакантні посади, порушено переважне право при вивільненні, оскільки вона є більш досвідченим та кваліфікованим працівником ніж ОСОБА_3 , якій було запропоновано посаду завідувачки новоутвореного об`єднаного відділення. Окрім того зазначили, що її не було запрошено на засідання профспілкового комітету при розгляді подання про її звільнення, жодних повідомлень про розгляд вона не отримувала. Рішення про оптимізацію Бюро шляхом утворення нових відділень вважають незаконним та фіктивним, оскільки вказані зміни не відображені в Статуті Бюро та Положенні, а також не відбулось скорочення чисельності та штату працівників, оскільки кількість штатних одиниць залишилась без змін та новий штатний розпис Бюро було затверджено директором Департаменту охорони здоров`я Запорізької облдержадмінінстрації лише 18.01.2019 року, тобто в день звільнення позивачки. Також позивачка зазначила, що вона була головою профспілкової організації Бюро до 2009 року, на момент звільнення була її членом.

Представниця відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачку було звільнено законно з повним дотримання процедури звільнення, а саме останню було повідомлено за два місяці про заплановане звільнення та скорочення чисельності штату, надіслано накази та попередження, була отримана згода профспілкової організації на її звільнення, вона повідомлялась про розгляд профспілкою подання про її звільнення, було запропоновано всі наявні вакантні посади, від яких вона відмовилась, остання не мала переважного права на залишення на роботі. Також зазначає, що зміни в організації виробництва підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому вважає, що роботодавцем було дотримано всі норми чинного законодавства щодо збереження трудових прав позивачки.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позицію своєї представниці, просив відмовити в задоволення позову, надав пояснення аналогічні поясненням його представниці, при цьому пояснив, що зміни в організації виробництва були викликані виробничою необхідністю та запровадженою медичною реформою, у зв`язку з чим було прийнято рішення про оптимізацію деяких основних структурних підрозділів Бюро, позивачку було звільнено законно та ним як роботодавцем було дотримано всієї процедури її звільнення. Також пояснив, що на даний час нова редакція Статуту Бюро не затверджена.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 16.11.2001 року обіймала посаду завідувачки відділення судово-медичної імунології.

Наказом № 30 від 17 січня 2019 року звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 18.01.2019 року. Відповідно до запису в її трудовій книжці звільнена у зв`язку з скороченням штатної посади.

Статтею 43 Конституції України передбачена, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.2,36,40,41 КЗпП України).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Згідно з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п.19 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що в КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР відбулися зміни в організації виробництва і праці, за наслідками якої відбулося скорочення штату працівників.

Доповідними записками дев`яти завідувачів структурних підрозділів (за вх. №1363/01-14 від 13.08.2018, №1374/01-14 від 14.08.2019, №1343/01-14 від 08.08.2018, №1317/01-14 від 03.08.2018, №1286/01-14 від 30.07.2018, №1256/01-14 від 26.07.2018 у тому числі й від ОСОБА_1 за вх. №2117/01-14 від 13.12.2017), повідомлялось наявність проблеми різкого росту навантаження при кадровій нестачі на одні відділення та стрімкого спаду при кадровому переповненні в інших відділеннях.

На підставі вказаних документів керівником КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР було видано наказ №90 «Про створення комісії з питань доцільності оптимізації деяких основних структурних підрозділів Бюро» від 21.08.2018 р.

В рамках роботи Комісії з питань доцільності оптимізації деяких основних структурних підрозділів Бюро було визначено вирішення проблеми в об`єднані восьми основних структурних підрозділів в чотири та надано техніко-економічне обґрунтування: визначено кадрові, технічні та економічні переваги, що підтверджується протоколом №1 від 24.08.2018, протоколом №2 від 10.09.2018, висновками до протоколів №1, №2 від 12.09.2018, звіту від 20.09.2018, рекомендацій від 20.09.2019.

Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до примітки 2 до п.7 «Положення про БЮРО судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та респуліканських бюро (Автономної Республіки Крим), затвердженого наказом МОЗ України від 17.01.95 №6, перелік структурних підрозділів бюро та їх штатний розпис можуть бути змінені начальником бюро згідно з виробничою необхідністю та наявними коштами.

Згідно із п. 5.1. Статуту КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, Бюро є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків згідно з чинним законодавством, реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, круглу печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи, а також бланки з власними реквізитами.

Відповідно до п 8.1.7. Статуту КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, Бюро має право створювати структурні підрозділи.

З урахуванням вищевикладеного, КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, як специфічний вид бюджетної установи має право самостійно встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Отже, судом встановлено, що в КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР в законний спосіб відбулися зміни в організації виробництва і праці, за наслідками яких мало місце скорочення штату працівників КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, що підтверджується наступними дослідженими судом доказами:

- штатним розписом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, погодженим директором Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 28.09.2018 року за період з 01.10.2018 по 31.12.2018, в якому є структурні підрозділи «Відділення судово-медичної імунології» та «Відділення судово-медичної цитології» та посади «завідувачка відділення судово-медичної імунології» та «завідувачка відділення судово-медичної цитології»;

- локальним наказом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР «Про введення в дію штатного розпису КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР від 02.01.2019 №02 затверджено та введено в дію штатний розпис з 02.01.2019;

- штатним розписом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР погодженим їх керівником від 02.01.2019 року за період з 02.01.2019 по 31.03.2019 в якому відсутні структурні підрозділи «Відділення судово-медичної імунології» та «Відділення судово-медичної цитології», а наявне «Відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації (Відділення біологічних досліджень)» та відсутні також й посади «завідувачка відділення судово-медичної імунології» та «завідувачка відділення судово-медичної цитології», а наявна посада «завідувачка відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації (Відділення біологічних досліджень)»;

- штатним розписом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР погодженим директором Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 18.01.2019 року за період з 01.01.2019 в якому відсутні структурні підрозділи «Відділення судово-медичної імунології» та «Відділення судово-медичної цитології», а наявне «Відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації (Відділення біологічних досліджень)» та відсутні також й посади «завідувачка відділення судово-медичної імунології» та «завідувачка відділення судово-медичної цитології», а наявна посада «завідувачка відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації (Відділення біологічних досліджень)»;

- відповіддю Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної держаної адміністрації на адвокатський запит від 23.10.2019 №5211/01-04, де заначено: «Визначення організаційної структури та шатного розпису належить до виключної компетенції керівника, доцільність внесення змін також.», а також, те що у проміжок часу з 01.2019 по 17.01.2019, діяв штатний розпис, затверджений локальним актом - наказом керівника Бюро від 02.01.2019 №02, виданий на підставі: тимчасового кошторису на 2019 рік від 26.12.2018 року; тимчасового плану використання бюджетних коштів на 2019 рік від 26.12.2019 року; тимчасового помісячного плану використання бюджетних коштів на 2019 рік від 26.12.2019, оскільки ОСОБА_9 було надано лімітну довідку про бюджетні асигнування та кредитування на 2019 рік тільки 18.01.2019 рік, того ж дня було затверджено штатний розпис за проміжок з 01.01.2019 року.

Також було взято до уваги, лист КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР за вихідним №1-15/10355 від 27.11.2018 до Директора Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної держаної адміністрації в рамках якого обґрунтовано внесення змін до штатного розпису установи та надано штатний розпис на 2019 року на погодження. У відповідь було надано лист ДОЗ ЗОДА за вихідним від 21.12.2018 №5825/01-03, в рамках якого було зазначено, що питання порушені у вказаному листі відносяться виключно до повноважень головного лікаря та тарифікаційної комісії, однак не було надано затверджений штатний розпис.

Як зазначено у п.45 постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» від 28.02.2002 № 228, у разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а вищі навчальні заклади та наукові установи, заклади охорони здоров`я також тимчасові індивідуальні плани використання бюджетних коштів і тимчасові індивідуальні помісячні плани використання бюджетних коштів, які затверджуються їх керівниками. При цьому зведені тимчасові кошториси не складаються. Одержувачі бюджетних коштів складають на зазначений період тимчасові плани використання бюджетних коштів, які затверджуються їх керівниками за погодженням з розпорядниками бюджетних коштів, через яких вони одержують такі кошти. Штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року.

Відповідно до п.44 вищевказаної постанови, здійснення видатків бюджету та надання кредитів з бюджету без затверджених у встановленому порядку кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду і планів використання бюджетних коштів, помісячних планів використання бюджетних коштів припиняється через 30 календарних днів після затвердження розписів відповідних бюджетів.».

Відповідно до наказів МОЗ України від 02.09.16 №928 з метою надання керівникам закладів охорони здоров`я більшої автономії в прийнятті рішення щодо формування та затвердження штатних розписів цих закладів, виходячи з їх функцій та обсягу медичної допомоги, визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 23 лютого 2000 року № 33 «Про примірні штатні нормативи закладів охорони здоров`я».

Відповідно до Держстандарт України «Державний класифікатор управлінської документації» ДК 010-98 від 31.12.1998 № 1024 штатний розпис є організаційно-розпорядчим документом, що використовується для вирішення організаційно-розпорядчих завдань управління.

Згідно із пунктом 38 «Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого» постановою КМУ від 28 лютого 2002 року №285 штатні розписи установ затверджуються керівником установи, підпис якого скріплюється гербовою печаткою, із зазначенням дати.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27 червня 2007 року № 162/06/187-07 «Щодо штатного розпису» штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. У штатному розпису містяться назви посад, чисельність персоналу і оклади по кожній посаді. Прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу), що визначатиме кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць за структурними підрозділами підприємства.

Днем звільнення позивачки і днем затвердження штатного розпису директором ДОЗ ЗОДА є 18.01.2019р.

Таким чином, доводи позивачки, що оскаржуваний наказ є незаконним, оскільки станом на день його винесення (17.01.2019) не мало місце затвердження штатного розпису директором ДОЗ ЗОДА, що фактичного скорочення штату не відбулося, бо кількісний склад працівників за новим штатним розписом не змінівся, що скорочення штату є штучним з метою позбутися її як «незручного» працівника, є безпідставними, оскільки днем звільнення є 18.01.2019 (день затвердження штатного розпису директором ДОЗ ЗОДА).

При звільненні позивачки з посади завідувачки відділення судово-медичної імунології на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної посади КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР роботодавцем було дотримано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

На виконання ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР звернулось до профспілкової організації, що діє в установі із повідомленням «Про скорочення штатних посад» за вих. 01-15/8305 від 20.09.2018 та із зверненням «Про проведення консультацій щодо заходів запобіганню звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якому звільненню» за вих. №01-15/8463 від 21.09.2018 на що у подальшому було надано відповідь на звернення профспілкової організації від 28.09.2018 та протокол зборів профспілкового комітету профспілкової організації №42 від 28.09.2018, в рамках якого було надано відповідні консультації.

На виконання вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України, 16.11.2018 КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР надало повідомлення за вих. №01-15/9950 від 15.11.2018 та Звіт форми №4-ПН від 15.11.2018 до Шевченківського районного центру зайнятості м. Запоріжжя.

Відповідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2018 КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР звернулось до єдиної профспілкової організації в установі із поданням «Про надання згоди на звільнення у зв`язку із скороченням штатної посади» за вих. №01-15/10991 від 17.12.2018, на яке профспілкова організація надала відповідь від 27.12.2018 в рамках, якої було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 із відповідним обґрунтуванням та із зазначенням того, що ОСОБА_1 двічі відмовилась ознайомлюватись під підпис із запрошеннями та бути присутньою на засіданнях.

Твердження позивачки в позові про те, що профспілкова організація, якою надано згоду на звільнення не легалізована належним чином та є не відповідною суд вважає такими, що не впливають на висновки суду, оскільки під час судового розгляду позивачка визнала, що вона є членом саме тієї профспілкової організації, яка надавала згоду на звільнення, до якої звертався відповідач із повідомленням про скорочення штатних посад та за проведенням консультацій щодо заходів запобіганню звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якому звільненню. Вона раніше очолювала цю профспілкову організацію, тепер і на час подій, що є предметом розгляду в суді її очолює ОСОБА_10 , іншої профспілкоівоїх організації не існує.

Окрім того, в матеріалах справи містяться два запрошення, а саме Первинної профспілкової організації Запорізької обласної судово-медичної експертизи від 24.12.2018 та від 26.12.2018 із порядком денним «Розгляд подання адміністрації КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР «Про надання згоди на звільнення у зв`язку із скороченням штатної посади від 17.12.2018 №01-15/10991. В рамках даного подання керівник просить надати згоду на звільнення позивачки з посади завідувачки відділення судово-медичної імунології в рамках скорочення штатної посади» та два акти Первинної профспілкової організації Запорізької обласної судово-медичної експертизи від 24.12.2018 та від 26.12.2018 в рамках яких зафіксовано, що позивачка ОСОБА_1 відмовилась ознайомлюватись під підпис з запрошеннями та з`являтись на засіданнях.

З протоколу первинної профспілкової організації Запорізької обласної судовомедичної експертизи №8 від 25.06.2016 року, вбачається, що профспілкова організація може використовувати й інші назви, який також був наданий до КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР для впровадження та використання.

Використання ж профспілковою організацією під час виконання своїх повноважень різних назв, які не співпадають з назвою в реєстраційних документах, не є підставою для сумнівів в тому, що згода на звільнення ОСОБА_1 не була отримана.

У відповідності до частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судом встановлено, що вказані вимоги закону відповідачем було додержано, позивачка попереджувалась за 2 місяці про наступне вивільнення, що підтверджується попередженням «Про зміну структури деяких основних підрозділів» за вих. №01-15/9450 від 26.10.2018, наказом «Про зміну структурних підрозділів» №114 від 26.10.2018 виданих КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, в яких зазначено, що з 02.01.2019 ОСОБА_1 переводиться, за згодою, на посаду лікаря судово-медичного експерта імунолога відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації та те, що у разі незгоди працівника за пропозицією на переведення на запропоновану посаду або на іншу вакантну посаду, яка буде пропонуватися протягом двох місяців з дня повідомлення про вказані зміни, такого працівника буде звільнено відповідно до норм чинного законодавства. Зазначені докази та довідка із усіма вакантними посадами станом на 26.10.2018 були відправлені ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладеного, повідомлення про вручення.

Вказаний лист ОСОБА_1 отримала 02.11.2018, також в матеріалах справи наявний акт «про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення під особистий підпис з попередженням від 26.10.2019 №01-15/9450, попередженням від 26.10.2018 №01-15/9494, наказом від 26.10.2018 №114, наказом від 26.10.2018 №115, зачитаних їй вголос у присутності свідків» від 12.11.2018 в рамках якого ОСОБА_1 зазначила, що переводитись за власним бажанням не згодна.

В матеріалах справи міститься наказ «Про заплановане у зв`язку із скороченням штатної посади» №464 від 12.11.2018, в рамках якого зазначено: «2.1. на підставі довідки, вказаної у п.1 цього наказу надавати ОСОБА_1 , завідувачці відділення судово-медичної імунології для ознайомлення під особистий підпис всі вакантні посади в період часу з 15.11.2018 по 16.01.2019 з пропозицією зайняти одну із них, кожні два тижні з письмовим зазначенням згоди або відмови», «2.2. У разі відмови ОСОБА_1 , завідувачки відділення судово-медичної імунології від зайняття запропонованих вакантних посад 15.01.2019 підготувати наказ про її звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 17.01.2019. З даним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 15.11.2018, що підтверджується актом «про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення під особистий підпис з наказом №464 від 12.11.2018, довідкою про вакантні посади станом на 15.11.2018, зачитаних їй вголос у присутності працівників» від 15.11.2018, в раках якого зазначила, що з наказом не згодна.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовилась від переведення на іншу роботу та те, що КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР не мала можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу в установі.

Так, в акті «про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення під особистий підпис з наказом №464 від 12.11.2018, довідкою про вакантні посади станом на 15.11.2018, зачитаних їй вголос у присутності працівників» від 15.11.2018, зазначено, що ОСОБА_11 з наказом не згодна. Також на виконання наказу начальника бюро від 12.11.2018 №464 «Про заплановане звільнення у зв`язку з процедурою скорочення штатної посади» позивачці надавались довідки з переліком вакантних посад станом на 15.11.2018, 29.11.2018, 14.12.2018, 17.01.2019, 18.01.2019, з якими вона ознайомлюватись відмовилась, що підтверджується відповідним актами про відмову останньої від ознайомлення під особистий підпис з вказаними довідками, в яких також зафіксовано, що із змінами та із переведенням позивачка не згодна.

У період з 02.01.2019 по 16.01.2019 ОСОБА_1 не надавались пропозиції зайняти вакантні посади, у зв`язку з її перебуванням у щорічній основній відпустці, що підтверджено наказом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР «Про відпустки» за №399 від 17.12.2018.

Судом встановлено також і те, що ОСОБА_1 не користувалась переважним правом на залишення на роботі.

Проведення аналізу переважного права на заняття посади «завідувачки відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації» проводилось з завідувачок двох відділень, що об`єднувались в одне: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Додатку №1 до протоколу №2 Комісії з питань доцільності оптимізації деяких основних структурних підрозділів Бюро в рамках якого розглядались наступні критерії: 1.Виключне право, передбачене законодавством (не встановлено); 2. Рівень кваліфікації праці: 1) кваліфікаційна категорія за спеціальністю: ОСОБА_1 - вища (+1), ОСОБА_3 вища (+1); 2) стаж роботи за фахом: ОСОБА_1 - 21 рік 03 місяці (0), ОСОБА_3 - 29 років 02 місяці (+1); 3) науковий ступінь: ОСОБА_1 немає (0); ОСОБА_3 немає (0); 4) Стаж роботи завідувачкою: ОСОБА_1 - 16 років 11 місяців (0), ОСОБА_3 - 25 років 10 місяців (+1); 4) додатково: ОСОБА_1 - наявний сертифікат лікаря спеціаліста цитолога, який недійсний з 2007 р.(0), ОСОБА_3 наявне свідоцтво про проходження підвищення кваліфікації, які надають право виконувати імунологічні експертизи, яке недійсне (0). 3. Рівень продуктивності праці: 1) Наявність дисциплінарного стягнення: ОСОБА_1 - наявні 3 дисциплінарні стягнення, даний критерій не оцінено, оскільки вони оскаржуються у суді (0), ОСОБА_3 відсутні (0); 2) Наявність громадських стягнень: ОСОБА_1 товариське зауваження та громадська догана (-1), ОСОБА_3 відсутні (0); 3) Взаємодія з колективом: ОСОБА_1 - наявні до 50 заяв про звільнення за власним бажанням працівників відділення через неможливість працювати під її керівництвом (-1), ОСОБА_3 немає (0). По загальному результатам аналізу переважного права перемогла ОСОБА_3 (3 бали), ОСОБА_1 (-1 бал).

Судом приймаються до уваги доводи позивачки про те, що при проведеному відповідачем аналізі переважного права було безпідставно прийняте відповідачем до уваги в розділі «взаємодія з колективом» наявність 50 заяв про звільнення працівників відділення, яке позивачкою очолювалося, оскільки їх написання в однин день багатьма працівниками викликають обґрунтований сумнів в їх існуванні, відповідачем належними і допустимими доказами цей довод не спростовано і не доведене протилежне.

При цьому вказана обставина не впливає на висновок суду про те, що у позивачки відповідачем було правильно визначено відсутність переважного права зайняти посаду завідувачки новоствореного відділення, оскільки оцінка в цьому розділі в -1 бал у позивачки не впливає на підсумковий результат, який без врахування цього -1балу у позивачки дорівнював би 0 при наявності у ОСОБА_3 3 балів.

Доводи позивачки стосовно того, що в аналіз переважного права повинен був включений критерій «наявність спеціалізації» не береться до уваги, оскільки у листі Міністерства соціальної політики України №80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі» від 21 травня 2012 року роз`яснено, що законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці.

До того ж судом було досліджено сертифікат №32 ОСОБА_1 , якій було присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю судова-медична імунологія, строк дії якого зазначений до 09.12.2003, тобто недійсний на день визначення переважного права, також недійсним був й сертифікат ОСОБА_1 , якій було присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю судова-медична цитологія.

Керівнику установи надано право призначати на посаду завідувача з подальшою спеціалізацією за профілем структурного підрозділу, у якому його призначено, що ґрунтується на п.13 наказу МОЗ України «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 Охорона здоров`я» від 29.03.2002 № 117, яким визначено кваліфікаційні вимоги «Завідувача структурного підрозділу закладу охорони здоров`я»: вища освіта II рівня за ступенем магістра у галузі знань «Охорона здоров`я»; проходження інтернатури за однією зі спеціальностей медичного профілю з наступною спеціалізацією за профілем структурного підрозділу. Стаж роботи за фахом не менше 3 років.

З пояснень представника відповідача та третьої особи встановлено, що і ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є кваліфікованими кадрами, яких оцінювали по-перше за кваліфікаційною категорія за спеціальністю: у ОСОБА_1 вища категорія за спеціальністю «судово-медична імунологія», у ОСОБА_3 вища категорія за спеціальністю «судово-медична цитологія», а сертифікати на які посилається позивачка втратили строк своєї дії.

Твердження позивачки відносно відсутності кваліфікації ОСОБА_3 спростовані також витягом з Єдиного реєстру атестованих експертів, що розміщена на офіційному сайті Міністерства юстиції України.

До того ж, працівник має переважне право на залишення на роботі, а не переважне право на працевлаштування й до того ж на новоутворену посаду.

Доводи позивачки стосовно не надання їй вакантної посади «завідувачки відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації», яка з`явилась в установі 02.01.2019, суд не бере до уваги, оскільки в межах процедури скорочення штатних посад КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника, суд не повинен обговорювати і надавати оцінку доцільності такої перестановки (перегрупування).

Встановлено, що 30.10.2018 ознайомившись з попередженням «Про зміну структури деяких основних підрозділів» за вих. №01-15/9450 від 26.10.2018 та наказом «Про зміну структурних підрозділів» №114 від 26.10.2018 видані КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР Бобро Л.Г. надала письмову згоду про зайняття новоутвореної посади завідувачки, про що 31.10.18 було видано відповідний наказ №451 про її переведення з 02.01.2019, а ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю в установі, ознайомилась з вищезазначеними документами 02.11.2018, оскільки зазначені документи надсилалися їй листом.

Не приймаються до уваги також доводи позивачки про те, що скорочення штатних посад у КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР не мало місце, оскільки в штатному розписі КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, погодженого директором Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 28.09.2018 року за період з 01.10.2018 по 31.12.2018 та в штатному розписі КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР погодженого їх керівником від 02.01.2019 року за період з 02.01.2019 по 31.03.2019 й штатному розписі КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР погодженого директором Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 18.01.2019 року за період з 01.01.2019 кількість штатних посад становить 374, оскільки судом встановлено і не спростовується навіть самолю позивачкою, що штатна посада, з якої її було звільнено в новому штатному розписі відсутня.

П. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП передбачено декілька самостійних підстав розірвання трудового договору, серед яких скорочення чисельності або штату працівників є самостійними і різними підставами, оскільки вони розмежовані роздільним сполучником «або».

Листом Мінсоцполітики України «Щодо надання роз`яснення стосовно скорочення чисельності або штату працівників» від 07.04.2011 № 114/06/187-11 також роз`яснено, що скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Окрім того, позивачкою така підстава позову в позовній заяві не зазначалась, а також в матеріалах справи відсутня й заява про зміну підстав позову, як і наступна:

В ході розгляду справи позивачка зазначила, що наказ № 30 від 17.01.2019 року про її звільнення є незаконним, оскільки не містить конкретного формулювання розірвання трудового договору з передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, а наказ про внесення змін до цього наказу, яким ця підстава звільнення сфрмульована, виданий вже під час слухання справи в суді, а, відтак, є незаконним і не може прийматися судом до уваги. Однак даний довод суд оцінює критично, у зв`язку із наступним: по-перше оскаржуваний наказ було складено на підставі: наказу «Про заплановане звільнення у зв`язку із скороченням штатної посади» від 12.11.2018 №464; по-друге: в матеріалах справи, які передували винесенню оскаржуваного наказу зазначення «скорочення штатних посад працівників» міститься в наступних доказах: повідомлення до профспілкової організації «про скорочення штатних посад» за вих. №01-15/8395 від 20.09.2018; протокол профспілкової організації №42 від 28.09.2018; запрошення профспілкової організації від 24.12.218, 26.11.2018; акт від 15.11.2018, довідки про вакантні посади від 30.11.2018, 14.12.2018, 27.12.2018, 17.01.2019, лист до Шевченківського районного центру зайнятості м. Запоріжжя за вих.№01-15/9950 від 15.11.2018, подання керівника до профспілкової організації за вих. №01-15/10991 від 17.12.2018, відповідь на подання від 27.12.2018 за вих.№2098/01-14; по-третє: у трудовій книжці при зазначені запису про звільнення було зазначено підставу «скорочення штатної посади». Тому, навіть за відсутності наказу про внесення змін в оскаржуваний наказ щодо зазначення в ньому формулювання підстави звільнення позивачки, така підстава зазначалася в інших наказах, зазначених в самому наказі про звільнення, що стали підставою для його видання, а також формулювання зазначене в трудовій книжці, саме це формулювання не оскаржувалось в даному позові позивачкою, як не обиралося і підставою позову самою позивачкою відсутність формулювання підстави звільнення.

Як вбачається з наказу КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР «Про внесення змін до наказу КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР «Про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України» від 17.01.2019 №30» за №518-о від 24.10.2019 в рамках якого уточнено підставу розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , передбачену п.1 ст.40 КЗпП України «у зв`язку із скороченням штатної посади», тобто наказ про звільнення було приведено у відповідність до наказів, на підставі яких він відавався, і у відповідність до запису у трудовій книжці. Та обставина, що його видано в період розгляду справи в суді, не викликає у суду сумніву в тому, що саме ця підстава була підставою звільнення позивачки, як і не оспорювала цей факт і сама позивачка.

За вказаних обставин і відсутності такої підстави поновлення на роботі у позовних вимогах ОСОБА_1 суд не має сумнівів що ОСОБА_1 була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України саме у зв`язку із скороченням штатної посади, яку вона обіймала, що було доведено відповідачем.

Інші доводи позивачки, що стосуються, на її погляд, створення штучних умов для її звільнення через неприязні стосунки з керівником, відсутність підстав для змін в організації праці відповідачем, судом не оцінюються, на висновок суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги встановлені факти та вимоги закону, суд вважає, що звільнення позивачки з займаної нею посади, проведено з дотриманням вимог чинного законодавства та процедури звільнення, без порушення її прав, наказ від 17.01.2019 №30 про її звільнення є законним, а тому суд не вбачає підстав для його скасування.

Оскільки вимоги позивачки про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення, в задоволенні якої судом відмовлено, суд також не вбачає підстав для їх задоволення.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, підстави для відшкодування позивачеві сплачених судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Повний текст рішення складено 02.12.2019 року.

Суддя: І.Б. Жупанова