Дата документу 21.01.2019 Справа № 331/3951/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3951/17 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/151/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2018 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району до ОСОБА_3, третя особа: Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, про відшкодування коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, про відшкодування коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що в ході перевірки Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському (Жовтневому) району Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області, згідно акту від 08.09.2016 № 04-21/4, інспекцією виявлено, що ОСОБА_3 при зверненні до управління від 11.12.2015 року для отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг не зазначив, що мав на депозитному банківському рахунку кошти у розмірі, що перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та не мав права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам за період з 11.12.2015 р. по 30.09.2016 р.

З метою повернення надміру виплачених бюджетних коштів ОСОБА_3 12.10.2016 року направлено лист - повідомлення за фактичною адресою проживання на той час: АДРЕСА_1, про повернення грошової допомоги у сумі 16815,02 грн. до 10 листопада 2016 року. В листопаді 2016 ОСОБА_3 відвідав управління та подав заяву про продовження виплати допомоги та надав довідку з ПАТ КБ «Приватбанк», зазначив про відсутність депозитів, що перевищує десятикратний прожитковий мінімум та повідомив, що повертати розраховані інспекцією кошти як переплату він відмовляється.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_3 на користь управління надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 16815 грн. 02 коп. за період з 11.12.2015 року по 30.09.2016 року, судові витрати покласти на відповідача по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 16815,02 грн. за період з 11 грудня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 600грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність доказів укладання договору банківського вкладу, внесення ним суми, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відкриття банком депозитного рахунку просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2018 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Дашковської А.В. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Дашковська А.В., судді: Кримська О.В., Бєлка В.Ю.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 за його зверненням від 21.10.2014 року уповноваженим органом видана довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №, а також його дружині ОСОБА_4 21.10.2014 за № (т. 1 а.с. 9-10).

11.12.2015 року ОСОБА_3, як уповноважений представник сім'ї, звернувся до управління з заявою від 11.12.2015 року щодо подовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, передбаченої Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний шестимісячний термін, в заяві, зокрема, зазначив про відсутність у будь якого з членів сім'ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та був поінформований, що інформація подана у цій заяві, а також документи додані до неї, можуть бути перевірені органом соціального захисту населення для забезпечення цільового використання бюджетних коштів (т. 1 а.с. 6).

ОСОБА_3, як уповноваженому представнику сім'ї, подовжено грошову допомогу на період з 11.12.2015 по 23.04.2016 у сумі 1768,00 грн. щомісячно за фактичним місцем проживання на той час - АДРЕСА_2.

29.04.2016 ОСОБА_3, як уповноважений представник сім'ї, знову звернувся до управління на подовження виплати допомоги в заяві зазначив, що змін у складі сім'ї не відбулось. Йому було подовжено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, як уповноваженому представнику сім'ї, на період з 29.04.2016 по 20.10.2016 у сумі 1768,00 грн., щомісячно за фактичним місцем проживання на той час - АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 12, 14).

Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок).

Відповідно до Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістились з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Під час проведення перевірки Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському (Жовтневому) району Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області, згідно акту від 08.09.2016 № 04-21/4, інспекцією виявлено, що ОСОБА_3 при зверненні до управління від 11.12.2015 року для отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг не зазначив, що мав на депозитному банківському рахунку кошти у розмірі, що перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та не мав права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам за період з 11.12.2015 р. по 30.09.2016 р.

Згідно розрахунку суми боргу, відповідно до довідок позивача від 28.09.2016р. надміру виплачені кошти за період з 11.12.2015р. по 30.09.2016р. (по період отримання допомоги в управлінні) складають у сумі 16815,02 грн. (а.с. 22).

Доказів на спростування розрахунку відповідачем не надано.

Факт наявності у розпорядженні відповідача на момент призначення адресної допомоги грошових коштів на депозитному вкладу «Скарбничка» в ПАТ «ПриватБанк», розмір яких перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, підтверджується даними про рух коштів за період з 26 листопада 2015 року до 31 травня 2017 року по рахунку НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 90, 125-131, 173).

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 29.07.2016 року, роздруковані витяги з інформації, наданої ПАТ КБ «Приватбанк», згідно з якими станом на 10.12.2015 на рахунку ОСОБА_3 була сума депозиту - 28061,65 грн., на 05.01.2016 - 24662,10 грн., на 16.02.2016 - 20351,15 грн., станом на 31.05.2016 - 23122,13 грн., на 30.06.2016 - 34505,45 грн. (т. 1 а.с. 154-158).

Отже, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 має у ПАТ КБ "Приват Банк" депозитний банківський рахунок, на якому знаходяться кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про недоведення існування в нього депозитного рахунку «Скарбничка» в ПАТ КБ «ПриватБанк» також не заслуговують на увагу, з огляду на зміст відзиву ОСОБА_3 на позовну заяву, до якої відповідач долучив дані, отримані через особистий онлайн кабінет на сайті Приват24, з яких вбачається, що послуга «Скарбничка» відноситься до депозитів.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність архівних депозитів є неприйнятними, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів, що строк дії рахунку «Скарбничка» закінчився.

Судом першої інстанції обґрунтовано вказано, що згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.09.2015 становив 1378,00 грн., 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатних осіб складав 13780,00 грн. З 26.11.2015 року сума депозиту ОСОБА_3 складала 29004,00 грн., що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2016 становив 1378,00 грн., 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатних осіб складав 13780,00 грн. При зверненні відповідача до управління з заявою від 29.04.2016, допомога подовжена на період з 29.04.2016 по 20.10.2016, сума розміщеного в банку депозиту з 26.11.2015 в квітні 2016 року складала - 15955,02 грн.,

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який, керуючись вищезазначеними нормами матеріального права, правильно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача, який надав недостовірні відомості про відсутність у нього на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, який перевищує 10 - кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлений для працездатних осіб, нарахованої та виплаченої йому адресної допомоги.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: