Провадження № 22-ц/812/2002/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2019 року м. Миколаїв

справа № 486/657/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухваленого 17 жовтня 2019 року під головуванням судді Далматової Г.А. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 21 жовтня 2019 року,у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається.

Позивач зазначав, що є сином відповідача, продовжує навчання на денній формі у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Міжрегіональний центр ювелірного мистецтва м. Києва».

Посилаючись на те, що він потребує матеріальної допомоги, навчання та проживання в іншому місті вимагає значних витрат, а доходів, крім стипендії, в нього немає, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти в розмірі ј частини від його щомісячного заробітку, на період навчання, починаючи з дня подання цього позову до суду, оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити частково. Стягувати з нього аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 500 грн., оскільки він має інвалідність ІІІ групи, його діагноз «Коксартроз ІV ступеня». Внаслідок даного захворювання обмежений в русі та потребує значних витрат на лікування та пересування. Щомісячно витрачає на лікування, реабілітацію та пересування в середньому 8000-9000 грн. Крім того, має кредитні зобов`язання.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 12 квітня 2019 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не пізніше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Стягнення аліментів припинити у разі припинення навчання. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 працює, отримує дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина в зв`язку з його навчанням. При визначенні розміру аліментів суд виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження щомісячних витрат на його утримання, що позбавило суд можливості визначити розмір щомісячних його витрат, а також суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_1 , відсутність на його утриманні інших осіб, можливість надання утримання іншим з батьків, а також можливість, за умови гарного навчання, отримання позивачем стипендії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив рішення суду змінити, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 на його утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на місяць.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом не правильно було оцінено матеріальне становище позивача, стосовно матеріального становища відповідача. З щомісячного його доходу, що становить приблизно 20000 грн., близько 10000 грн. він витрачає на лікування і реабілітацію свого захворювання, пов`язаного з опорно-руховим апаратом. А тому, аліменти в розмірі 1000 грн. співмірні з можливостями відповідача та дадуть можливість сину отримувати регулярно кошти на його утримання.

На вказану апеляційну скаргу відзиву не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після досягнення повноліття продовжує навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Міжрегіональний центр ювелірного мистецтва м. Києва» на денній формі навчання (бюджет). Термін навчання становить з 3 вересня 2018 року по 30 грудня 2019 року, проживає у гуртожитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, обов`язок по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, покладається на батьків, але лише за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Пред`являючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що в зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись зокрема на витрати, пов`язанні з навчанням, проживанням у гуртожитку та витрати на проїзд додому, перебуває повністю на утриманні своєї матері ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з визначеним судом першої інстанції розміром стягнутих аліментів на сина, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що з щомісячного доходу, який становить 20000 грн., 10000 грн. ним витрачається на лікування, реабілітацію та пересування, як інваліда ІІІ групи.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, ОСОБА_1 не надав апеляційному суду доказів того, що його щомісячні витрати становлять 10000 грн. на місяць, та унеможливлюють сплачувати аліменти в розмірі, встановленому судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює на ВП «ЮУ АЕС» ККСС, підрозділ «Стадіон», на посаді завідувача спортивної споруди, розмір нарахованої йому заробітної плати за період з лютого по липень 2019 року становив 107937,05 грн. (довідка № 3267 від 12 серпня 2019 року, а.с. 46).

Крім того, згідно довідки № 3268 від 12 серпня 2019 року, ОСОБА_1 працює на посаді тренера-викладача ВП «ЮУ АЕС» ККСС, підрозділ «Сектор навчально-спортивної роботи», розмір нарахованої заробітної плати за вказаний період становив 27003,47 грн. (а.с. 47).

Отже, середньомісячна заробітна плата відповідача за вказаний період становить 22490,09 грн. ((107937,05 грн. + 27003,47 грн.) / 6)

Відповідачем не надано доказів того, що він має мінливий (нестабільний та нерегулярний) заробіток, а тому підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі немає.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що повнолітній син відповідача навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі, проживає у гуртожитку на час навчання, отримує стипендію у розмірі 520 грн., яка є недостатньою для належного забезпечення його навчання та побуту. Водночас, відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Встановлюючи розмір аліментів (1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача), суд врахував матеріальне становище та стан здоров`я ОСОБА_1 , відсутність на його утриманні інших осіб, можливість надання утримання іншим з батьків, а також можливість отримання позивачем стипендії.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіО.О. Данилова Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.