ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №583/3380/18

Номер провадження 22-ц/816/4835/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

представника відповідача: ОСОБА_1.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_2 ,

відповідачі: Комишанська сільська рада об`єднаної територіальної громади зі складом

Малопавлівського старостинського округу Охтирського району Сумської області,

Охтирська районна державна адміністрація Сумської області,

треті особи: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 583/3380/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2019 року (суддя Ільченко В.М., дата складення повного тексту рішення - 30 серпня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

23 серпня 2018 року позивачка звернулася до Комишанської сільської об`єднаної територіальної громади зі складом Малопавлівського старостинського округу Охтирського району Сумської області, Охтирської районної державної адміністрація Сумської області (далі Охтирська РДА) з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 4,6 умовних кадастрових гектарів із складу розташованих на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області земель колишнього колгоспу імені Ворошилова,

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , яка тривалий час працювала у колгоспі імені Ворошилова. Землі цього колгоспу, правонаступником якого свого часу стали Агропайове об`єднання «Дружба», а потім Сільськогосподарське акціонерне товариство закритого типу (САТЗТ) «Дружба», роздержавлені, приватизовані та розпайовані між робітниками підприємства. Разом з тим, звільнена з колгоспу у зв`язку з виходом на пенсію мати позивачки з незрозумілих причин не була зазначена у списках осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю). Позивачка вважає, що право на отримання такої частки (паю) її матері, як пенсіонерки з числа членів колективного сільськогосподарського підприємства залишилося нереалізованим , ОСОБА_2 успадкувала зазначене право, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як пенсіонера з числа членів колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, право на земельну частку (пай) розміром 4,6 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього колгоспу ім. Ворошилова, у наступному реорганізованого в АПО «Дружба» та САТЗТ «Дружба» на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, яка ввійшла до складу Комишанської сільської об`єднаної територіальної громади Охтирського району Сумської області, відповідно до Державних актів на право колективної власності на землю, серії СМ № 00006 від 28 липня 1995 року на землю, площею 3010,1 га та від 15 жовтня 1995 року на землю, площею 3912,0 га за цільовим призначенням для сільськогосподарського використання з додатком № 1 «Список громадян - членів аграрного пайового об`єднання «Дружба» Охтирського району Сумської області», розташованої на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, яка ввійшла до складу Комишанської сільської об`єднаної територіальної громади Охтирського району Сумської області (т.1 а.с.2-9).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що за життя ОСОБА_5 не набула права на земельну частку (пай) з числа земель колишнього колгоспу імені Ворошилова. Суд не врахував, що ОСОБА_5 за життя не мала можливості оскаржити своє не включення до списів осіб, які отримали право на земельні паї, оскільки вона тривалий час тяжко хворіла. Про порушення такого права позивачка дізналися лише у травні 2018 року, коли отримала повну та достовірну інформацію з питань проведеного розпаювання земель колишнього колгоспу імені Ворошилова.

Правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею 360 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, відповідачі не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Охтирської РДА, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_5 за життя не набула права на земельну частку (пай) із земель колишнього колгоспу ім. Ворошилова, тому це право не входить до складу спадщини після її смерті та не переходить до спадкоємців в порядку спадкування.

Апеляційний суд погоджується з правильністю такого висновку, оскільки він є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка - ОСОБА_2 доводиться донькою ОСОБА_5 . ОСОБА_5 , 1930 року народження, з 01 січня 1957 року по 01 січня 1966 року та з 01 січня 1969 року по 01 січня 1980 року працювала у колгоспі імені Ворошилова, який розташовувався на території теперішнього Малопавлівського старостинського округу Комишанської сільської ради. 21 жовтня 1980 року член колгоспу імені Ворошилова ОСОБА_5 почала отримувати пенсію за віком. З 27 серпня 1982 року у зв`язку з переїздом, реєстрацію місця мешкання ОСОБА_5 було проведене за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла у місті Охтирка, що підтверджується даними фотокопії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 15 грудня 2017 року Охтирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Правонаступниками колгоспу імені Ворошилова Малопавлівської сільської ради були наступні підприємства: Агропайове об`єднання «Дружба», Сільськогосподарське акціонерне товариство закритого типу «Дружба», Приватна агрофірма «Родючість».

З Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ 00006, виданого 28 липня 1995 року встановлено, що Агропайовому об`єднанню «Дружба» с. Мала Павлівка Охтирського району, відповідно до рішення виконкому Охтирської районної Ради народних депутатів від 28 липня 1995 року за № 112, передано у колективну власність 3010,1 гектарів землі в межах згідно з планом. Акт зареєстровано 28 липня 2018 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19. До списку громадян-членів аграрно-пайового об`єднання «Дружба» Охтирського району Сумської області, який є Додатком № 1 до зазначеного Державного акту № 00006 громадянку ОСОБА_5 не включено (т. 1 а.с. 43-45, 49-56).

З Державного акту на право постійного користування землею серії СМ 00006, виданого 28 липня 1995 року встановлено, що Агропайовому об`єднанню «Дружба» с. Мала Павлівка Охтирського району, відповідно до рішення виконкому Охтирської районної Ради народних депутатів від 28 липня 1995 року за № 112, надано у постійне користування 391,2 гектарів землі в межах згідно з планом. Акт зареєстровано 15 жовтня 1995 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 2 (т.1 а.с.46-47).

До списку громадян-членів САТЗТ «Дружба», яким надано дозвіл на розробку технічної документації по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю, який є Додатком до рішення 18-ї сесії 23-го скликання Малопавлівської сільської ради від 25 травня 2001 року, громадянку ОСОБА_5 не включено (т. 1 а.с. 58-62 ).

Зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 23435 встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заповіту, посвідченого 26 червня 1996 року державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори, громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували в рівних долях жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 61).

Позивачкою заявлено спір про спадкування права на отримання земельного паю. Правовідносини сторін врегульовані нормами цивільного, спадкового та земельного законодавства України.

Так, частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (в редакції від 22 червня 1993 року) визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Частина друга статті 23 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ), передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається додержавного акта на право колективної власності на землю.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Згідно статті 9 Цивільного кодексу (ЦК) України (в редакції 1963 року), здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Відповідно до статті 5 закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин), членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріалами справи з достатньою повнотою встановлено, що ОСОБА_5 до часу свого виходу на пенсію у жовтні 1980 року була членом колгоспу імені Ворошилова. З 1982 року ОСОБА_5 переїхала та почала постійно проживати у місті Охтирка. З цього часу членом колгоспу імені Ворошилова ОСОБА_5 не залишалася, оскільки виїхала з села Жовтневе Охтирського району Сумської області та змінила реєстрацію місця свого постійного мешкання. Матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_5 , будучі з 1982 року мешканкою міста Охтирка, набувала членство у Агропайовому об`єднанні «Дружба», а також в утвореному у листопаді 1995 року Сільськогосподарському акціонерному товаристві закритого типу «Дружба».

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що мати позивачки - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не набула право власності на відповідну частку (пай) із складу розташованих на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області земель, які за Державними актами від 28 липня 1995 року та 15 жовтня 1995 року були передані у колективну власність та у постійне користування Агропайовому об`єднанню «Дружба», є правильним.

Аналізуючи правові підстави набуття земельної частки (паю) у приватну власність, колегія суддів зазначає про неможливість наділення особи цим правом після її смерті. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 392/1660/16-ц (провадження № 61-24311св18) та від 29 травня 2019 року у справі № 395/268/17-ц (провадження № 61-36639св18). Встановивши, що право ОСОБА_5 на отримання земельної частки (паю) не вийшло до складу спадщини та було припинене у зв`язку з її смертю, місцевий суд правомірно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування зазначеного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивачки без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 серпня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 листопада 2019 року

Головуючий І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик