ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3/18 Номер провадження 22-ц/814/179/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М,

За участю секретаря судового засідання: Діхтяр Т.В.

Представника апелянта: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, з участю заінтересованої особи Комунальне підприємство "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 жовтня 2018 року, ухвалене у період часу з 10:10:07 до 10:30:31 год. під головуванням судді Андрієць Д.Д., -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт того, що він постійно з 2001 року по 2018 рік проживає за адресою: АДРЕСА_1

Підстави звернення з цією заявою вмотивовував тим, що на даний час житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, не має юридичного власника, правовстановлюючий документ на будинок відсутній (скасований судом)

Вказує на те, що вже 16 років він проживає у цьому будинку, оплачує комунальні послуги, які надаються за цією адресою, зокрема - водопостачання. Проте, водопостачання здійснюється згідно договору, укладеного іншими особами, які раніше проживали у будинку, а саме: договір укладений на ім'я ОСОБА_7., а з 2013 року - на ім'я ОСОБА_4

Згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 листопада 2005 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на нерухоме майно, даний будинок, відмовлено. Рішення набрало законної сили.

За клопотанням ОСОБА_4, розпорядженням міського голови м. Кременчука №319-Р від 04 грудня 2013 року, індивідуальному житловому будинку літ. «А» було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1, а індивідуальному житловому будинку літ. «Б» залишено поштову адресу: АДРЕСА_1.

Також рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 травня 2016 року в справі №524/8248/13-ц (в частині зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення), залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, відмовлено у виселенні ОСОБА_3 з вказаного будинку.

Заявник, вказуючи на відсутність можливості забезпечити право на безпечне довкілля, вмотивовуючи це отриманням належного водопостачання з особовим рахунком на своє ім'я, просив встановити факт його проживання у будинку.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 в житловому будинку, А, а з поштовою адресою згідно розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04 грудня 2013 року №319-Р: АДРЕСА_1, з 2001 року.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився ОСОБА_4, особа, яка не брала участь у справі, але вважає, що рішенням суду були вирішені питання про належні йому права та обов'язки.

ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд мав відмовити у відкритті провадження, встановивши, що з заяви вбачається спір про право, або залишити без розгляду, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи.

Згідно рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року у праві №524/8248/13-ц суд остаточно відмовив ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання права власності на спірний будинок.

Посилається на те, що за даними реєстру прав власності на нерухоме майно саме він значиться власником будинку по вул. Хорольській, буд. 8-а в м. Кременчуці.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_3 не має права на проживання в будинку і зайняв його самовільно.

Також вказує на те, що суд не звернув увагу на те, що для оформлення договору з КП «Кременчуквдоканал» у особи мають бути наявними правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що запис про ОСОБА_4, як власника 3/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, наявний у недіючому на даний час реєстрі. Інформація про власника у реєстр, що чинний з 01 січня 2013 року не переносилася, оскільки правовстановлюючий документ на ім'я ОСОБА_4 був скасований. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривалий час існує спір щодо вправа власності та користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1

На даний час юридично не встановлено, хто є власником спірного домоволодіння .

З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було постановлено ухвалу в справі №524/8248/13-ц за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_4, з участю третьої особи - ОСОБА_6, про визнання права власності на частину домоволодіння та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності.

Вказаною ухвалою рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2014 року в частині вирішення первісного позову, яким відмовлено ОСОБА_3 у визнанні права власності на частину домоволодіння, залишено без змін.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 06 травня 1977 року НОМЕР_1, виданого Кременчуцьким міськкомунгоспом, ОСОБА_7 була власником 3/5 частини садиби АДРЕСА_1

Також з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2007 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 3/5 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 Зобов'язано Кременчуцьке МБТІ зареєструвати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 виготовити та видати технічну документацію на вказаний будинок (т. 1а.с.55-58).

На підставі цього рішення 23 квітня 2007 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на 3/5 частин вказаного домоволодіння в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с.59).

Інформація про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на вказане спірне домоволодіння на підставі рішення суду від 12.03.2007 року внесена у Реєстр прав власності на нерухоме майно, що вбачається з інформаційної довідки від 25.10.2013 р. (т. 1 а.с. 88).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 березня 2014 року заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2007 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено за недоведеністю.

У подальшому, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності шляхом виселення - відмовлено.

Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року, внаслідок чого набрало законної сили і є чинним.

Підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 став той факт, що останній не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про виникнення у нього права власності на 3/5 частини нерухомого майна по АДРЕСА_1

Окрім цього, судами встановлено, що Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/5 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спірне нерухоме майно відмовлено.

Також встановлено, що запис про право власності на 3/5 частки домоволодіння з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, наявний у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 01 січня 2013 року.

Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого КП «Кременчуцьке МБТІ» 23 квітня 2007 року зареєструвало за ОСОБА_4 право власності на 3/5 частин спірного домоволодіння на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2007 року, яке у подальшому скасовано, не є право встановлюючим документом, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_3, виходив з того, що ОСОБА_3 з 2001 року проживає у спірному будинку АДРЕСА_1 з дозволу ОСОБА_7

Будинок АДРЕСА_1 складається з житлового будинку, літ. А,а та житлового будинку літ. Б,б. Співвласником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_6

За заявою апелянта у справі ОСОБА_4 , розпорядженням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04 лютого 2013 року №319-Р індивідуальному житловому будинку літ.А,а - присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1.

Факт проживання ОСОБА_3 з 2001 року у спірному домоволодінні підтвердили свідки: ОСОБА_9, ОСОБА_10

Також суд вказав на те, що факт проживання заявнику необхідно встановити для забезпечення його права на належне водопостачання.

Відповідно до ч.2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право (Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 № 5 (далі - Постанова Пленуму).

З матеріалів справи вбачається, що порушене заявником питання про встановлення факту проживання, у тому числі і для укладення договору на водопостачання, фактично має на меті підтвердження права на жиле приміщення, тобто наявністю спору про право.

Яв вже зазначалося вище, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривалий час існує спір щодо вправа власності та користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1

Окрім цього, укладення договору на отримання комунальних послуг, визначає право особи (споживача) на користування певним житловим приміщенням, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що з вимоги ОСОБА_3 вбачається спір про право щодо користування житловим приміщенням.

У відповідності з ч.6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України рішення суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 жовтня 2018 року, з постановлення ухвали про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про встановлення факту проживання його з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1

Керуючись ст. 374, 377, 381, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 жовтня 2018 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту його проживання в житловому будинку, А, а з поштовою адресою згідно розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 04 грудня 2013 року №319-Р: АДРЕСА_1, з 2001 року - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 21 січня 2019 року.

Головуючий суддя : _________ П.С. Абрамов

Судді: ________ Г.Л. Карпушин _________ Л.М. Хіль