ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Херсон

справа № 766/12527/18

провадження № 22-ц/819/83/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 26 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання дій незаконними та спонукання до виконання умов кредитного договору,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання дій незаконними та спонукання до виконання умов кредитного договору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 07 грудня 2016 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав йому кредит в сумі 1 722 559грн 60коп. на купівлю для особистих потреб транспортного засобу марки Toyota модель Land Cruiser 200, державний номер НОМЕР_1.

При цьому, у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших платежів сторони уклали договір застави, предметом якого є наведений вище транспортний засіб.

Серед інших обов'язків позичальника умовами договору, а саме: пунктами 3.3.5, 3.3.16, передбачено обов'язок забезпечити страхування предмета застави від заподіяння збитків за ризиками КАСКО та забезпечити укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу- предмета застави. В обох випадках страхування повинно відбуватися протягом строку дії договору та в страховій компанії , погодженій (рекомендованій) банком. Перелік погоджених (рекомендованих) банком страхових компаній знаходиться на офіційному сайті банку.

На виконання вказаної умови договору в день укладення кредитного договору він уклав із АТ «СК»АХА Страхування» договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв протягом одного року.

04 грудня 2017 року договір страхування транспортного засобу(Автокаско) та договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений ним з ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Укладення зазначеного договору відповідач вважає неналежним виконанням зобов'язань за умовами кредитного договору з тих підстав, що ПрАТ «АСК «Інго Україна» не значиться серед акредитованих ним страхових компаній, тому вимагає сплати штрафів у розмірі 3% від вартості транспортного засобу та 300грн, нарахування яких передбачено пунктами 5.4 та 5.5 кредитного договору.

До сплати штрафів банк відмовляється приймати від нього визначені договором кредиту щомісячні платежі.

Посилаючись на те, що умови договору кредиту в частині встановленого банком обмеження права позичальника укладати договори страхування із обраним ним страховиком суперечать положенням статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 6, 7 Закону України «Про страхування», статті 581 ЦК України та в силу статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, позивач просив суд визнати недійсними пункти 3.3.5, 3.3.16 кредитного договору, укладеного ним із відповідачем 07 грудня 2016 року щодо укладення договорів страхування в страховій компанії, погодженій (рекомендованій) банком, перелік яких знаходиться на офіційному сайті банку; визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування штрафних санкцій у розмірі 3% від вартості транспортного засобу та 300грн; спонукати відповідача до виконання умов пункту 3.1.2 договору кредиту в частині зобов'язання отримувати від нього чергові платежі за вказаним договором.

Рішенням суду від 26 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено. Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду не відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема щодо свободи договору. Суд не врахував, що при укладенні договору кредиту сторони погодили необхідність страхування предмета застави, як це передбачено статтею 581 ЦК України та статтею 10 Закону України «Про заставу», та те, що починаючи з другого року користування кредитом, страхування транспортного засобу та цивільно-правової відповідальності повинно відбуватися в погоджених (рекомендованих) банком страхових компаніях, які не є спорідненою чи пов'язаною з банком особою. Суд помилково застосував до спірних правовідносин статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому прийшов до неправильного висновку про порушення її вимог. Процедура акредитації страхових компаній застосована банком як вигодонабувачем з метою забезпечення впевненості в спроможності страхової компанії виконати свої договірні зобов'язання. Позивач, у разі незгоди із умовами договору щодо страхування предмета застави та цивільно-правової відповідальності у акредитованих банком страхових компаніях, мав можливість погодити проведення страхування в інших компаніях, однак цього не зробив.

Невиконання позивачем умов договору кредиту призвело до нарахування штрафу у встановленому договором розмірі, що не суперечить вимогам статті 526 ЦК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції мотивовано тим, що обмеження вибору позичальника переліком акредитованих банком страхових компаній протирічить діючому в Україні законодавству, а тому такі умови кредитного договору є недійсними відповідно до положень статей 203,215, 217 ЦК України і їх виконання не підлягає забезпеченню. Відмову банку у зарахуванні сплачених позивачем грошових коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості суд вважав неправомірною та такою, що порушує умови кредитного договору, викладені в пункті 3.1.2 .

В процесі розгляду справи суд встановив, що 07 грудня 2016року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав ОСОБА_6 кредит у сумі 1 722 559гривень 60 коп. на купівлю транспортного засобу для особистих потреб марки Toyota, модель Land Cruіser 200, державний номер НОМЕР_1, 2016 року випуску із строком повернення кредитних коштів по 06.12.2023 року включно та сплатою 16,99% річних за користування кредитними коштами.

У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших платежів сторони уклали договір застави, предметом якого є придбаний позичальником транспортний засіб.

При цьому ОСОБА_6 зобов'язано забезпечити страхування предмета застави від заподіяння збитків за ризиком КАСКО та укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, який є предметом забезпечення за договором (підпункти 3.3.5, 3.3.16 договору).

Наведеними підпунктами кредитного договору передбачено, що предмет застави від заподіяння збитків за ризиками КАСКО повинен бути застрахований у повному обсязі протягом строку дії договору в страховій компанії погодженій (рекомендованій) банком. Оригінал договору страхування та платіжні документи, що підтверджують сплату страхових платежів по такому договору позичальник зобов'язаний надати банку не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення строку дії чергового періоду страхування. При цьому вигодонабувачем за договором страхування повинен бути вказаний банк. Перелік погоджених (рекомендованих) банком страхових компаній знаходиться на офіційному сайті банку (підпункт 3.3.5).

Починаючи з другого року користування кредитом за договором, страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу повинно відбуватися в погоджених (рекомендованих) банком страхових компаніях. Оригінал договору страхування та платіжні документи, що підтверджують сплату страхових платежів по такому договору позичальник зобов'язаний надати банку не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення строку дії чергового періоду страхування (підпункт 3.3.16).

Відповідно до підпунктів 5.4 та 5.5 укладеного сторонами кредитного договору у разі порушення позичальником вимог підпункту 3.3.5 договору позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 3% від вартості транспортного засобу, визначеної в договорі купівлі-продажу транспортного засобу, укладення якого передбачено в пункті 1.2 договору. Нарахування здійснюється за кожний випадок неукладення (непродовження дії) договору страхування на наступний період страхувавння, але не раніше ніж через 12 місяців після попереднього нарахування штрафу, якщо на цей момент не буде виконана вимога підпункту 3.3.5 договору.

У разі порушення позичальником вимог підпункту 3.3.16 договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 300 гривень. Нарахування штрафу здійснюється за кожний випадок неукладення (непродовження дії) договору страхування на наступний період страхування, але не раніше ніж через 12 місяців після попереднього нарахування штрафу, якщо на цей момент не буде виконана вимога підпункту 3.3.16 договору.

Порушенням підпунктів 3.3.5 та 3.3.16 кредитор вважає укладення позичальником договорів страхування із страховими компаніями, які не погоджені (не рекомендовані) ним.

Так, у зв'язку із укладенням ОСОБА_6 04.12.2017 року та 08.12.2017 року передбачених кредитним договором страхових договорів із ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», яка не входить до переліку погоджених (рекомендованих) банком страхових компаній, відповідач нарахував йому штраф у розмірі 3% від вартості транспортного засобу та 300гривень і попередив про необхідність сплатити штраф першочергово, оскільки за умовами кредитного договору (пункт 2.6) поточна заборгованість за кредитом погашається після сплати можливих штрафних санкцій, прострочених процентів, простроченої заборгованості за кредитом, нарахованих процентів (а.с.20).

12 грудня 2017 року при спробі внесення чергового платежу за кредитним договором в касі банку позивачу відмовлено здійснити зарахування грошових коштів як щомісячного платежу через штрафні санкції та повідомлено, що лише після сплати штрафів банк прийматиме від нього чергові платежі (а.с.19).

Наведену обставину банк визнав і вважає, що такі його дії відповідають вимогам закону та умовам кредитного договору.

Відповідно до положень статей 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно із положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За положеннями частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення сторонами кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, або споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір із кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 18 наведеного Закону встановлено перелік несправедливих умов в договорах із споживачами, який не є вичерпним та серед якого несправедливим визнано встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Позивач вважає несправедливою та такою, що відступає від положень Закону України «Про страхування», умову укладеного з відповідачем договору кредиту щодо обмеження його права вибору страхової компанії при укладенні договорів страхування транспортного засобу, який є предметом застави, та обов'язкової цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів.

Відповідно до вимог статті 581 ЦК України та статті 10 Закону України «Про заставу», якщо предмет застави не підлягає обов'язковому страхуванню, він може бути застрахований за згодою сторін на погоджену суму, але не більшу за його ринкову вартість.

Отже, умови договору кредиту щодо обов'язку позичальника укласти договори страхування заставленого транспортного засобу відповідають актам цивільного законодавства та загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору.

Разом з тим, відповідно до правової природи договору страхування кредитор не є стороною такого договору.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 985 ЦК України та відповідно до частини 4 статті 3 Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладенні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також змінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Отже, учасником домовленостей щодо умов договору страхування є страховик та страхувальник, який і має право, як призначати вигодонабувачів, так і обирати страховика.

При цьому, відповідно до частини першої статті 984 ЦК України вимоги, яким повинні відповідати страховики, порядок ліцензування їх діяльності та здійснення державного нагляду за страховою діяльністю встановлюються законом, а страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала в установленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що при укладенні кредитного договору сторони відступили від положень Закону України «Про страхування», в яких прямо вказано про неможливість такого відступлення, в результаті чого було порушено право позивача на свободу договору страхування (вільний вибір страховика), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (несправедливі умови), оскільки за порушення ним умови про укладення договорів страхування не з погодженим (рекомендованим) банком страховиком наступають несприятливі для нього наслідки - штрафні санкції у значних розмірах ( 3% від вартості транспортного засобу) та неможливість виконувати зобов'язання щодо внесення на рахунок банку щомісячних платежів за кредитним договором до сплати штрафів.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає цей висновок справедливим та розумним, враховуючи при цьому, що умови договору щодо страхування предмета застави та страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу позивач виконав, а банком нараховані штрафні санкції за дії позичальника, які не впливають на належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором, якими відповідно до статті 1054 ЦК України є повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитними коштами, а не право вибору страховика.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, посилання скаржника на таку засаду цивільного законодавства, як свобода договору, не спростовує висновків суду у спірних правовідносинах, оскільки, як зазначалося вище, свобода договору не є необмеженою, адже при виборі контрагента та визначенні умов договору сторони повинні враховувати вимоги Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаї ділового обороту, вимоги розумності та справедливості.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також твердження відповідача про те, що ПрАТ «АСК «Інго Україна» не проходило процедуру акредитації в банку, а тому останній не мав можливості перевірити її правочинність і компетентність здійснювати діяльність у сфері страхування, так як ПАТ «Креді Агріколь Банк» не наділений державою повноваженнями здійснювати процедуру акредитації страховиків, якими є юридичні особи, спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали в установленому законом порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

На відсутність у зазначеної страхової компанії відповідної ліцензії відповідач не посилається і такий факт судом не встановлений.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що посилання суду на порушення банком статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку, як обов'язкову умову надання банківських послуг, є помилковим, враховуючи, що судом не встановлено той факт, що погоджені (рекомендовані) банком страховики є спорідненими із банком особами або пов'язаними особами банку в розумінні наведеної вище норми матеріального права.

Однак наведена обставина не спростовує висновків суду по суті спору і не вплинула на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова