СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/862/19
Провадження №2/547/410/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання за позивачем у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 70,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як такого, що придбаний сторонами під час їх перебування у шлюбі. Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу будинку у нотаріальному порядку.

Ухвалою суду від 10.10.2019 визначено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов.

Відзив не подано.

У підготовчому судовому засіданні 24.10.2019 суд, зокрема, роз`яснив сторонам правила можливого поділу між бувшим подружжям об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, роз`яснив відповідачеві право звернутися із зустрічним позовом про визнання за відповідачем права власності на іншу 1/2 частку спірного будинку, наголошено, що презумпцію нерівних часток подружжя у праві власності повинна спростувати та сторона, яка заперечує проти позову повністю або частково.

Судовий розгляд справи призначено на 24.10.2019.

За спільним клопотанням сторін у засіданні 24.10.2019 оголошено перерву до 13.11.2019 для можливого пред`явлення відповідачем зустрічного позову або поділу сторонами свого будинку у нотаріальному порядку.

13.11.2019 сторони у судовому засіданні повідомили, що не дійшли згоди щодо поділу будинку у нотаріальному порядку. Вказали, що можливо зроблять це до наступного судового засідання. За їх спільним клопотанням оголошено перерву до 03.12.2019.

Позивач позов підтримав, вказав, що будинок сторони купили, коли перебували у шлюбі. Придбання будинку оформили на ім`я дружини (відповідача). Сторони розлучені з 2016 року, проживають окремо. Позивач бажає мати окремий правовстановлюючий документ на свою частку у будинку.

Відповідач ствердила, що будинок придбали під час перебування у шлюбі. Припускає, що позивач хоче визнати за собою право власності на частку у будинку щоб потім його продати.

У судове засідання відповідач 03.12.2019 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні не подавала, тому, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності відповідача, неявка якої не перешкоджає розгляду справи по суті.

Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке.

25.10.1997 ОСОБА_2 (позивач) і ОСОБА_4 (відповідач) зареєстрували шлюб (а.с. 9).

Їх шлюб розірвано рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 06.10.2016 (а.с. 8).

Наразі відповідач змінила своє прізвище з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ".

14.12.1999 відповідач ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу придбала у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10). Право власності ОСОБА_7 на будинок зареєстроване у встановленому порядку (а.с. 11).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 70,4 кв. м., житлову 28,4 кв.м.; інвентаризаційна вартість будинку складає 85212 грн (а.с. 12-33).

Наразі сторони мають зареєстроване місце проживання у будинку (а.с. 5, 6, 39).

Відповідно до чинної на час купівлі будинку редакції ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Спірний будинок придбано сторонами під час їх перебування у шлюбі. Тому будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін. Шлюб між ними розірвано у 2016 році.

Згідно діючого сімейного законодавства набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1 ст. 71 СК).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного Кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Конструкція норми ст. 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя сторін на спірний будинок не спростовано.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає за позивачем право власності на 1/2 частку спірного будинку у порядку поділу будинку як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя сторін.

Позивач заявив клопотання про не стягнення з відповідача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 70,4 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.ст. 351, 352, 354, 355, п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (через Семенівський районний суд Полтавської області).

Позивач ОСОБА_2 (проживає: АДРЕСА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 04.12.2019.