Провадження № 22-ц/802/26/19 Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача Овчарова А.В.,

представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний реєстратор Луцької районної державної адміністрації Волинської області Малашко Вікторія Степанівна про визнання договору оренди недійсним за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське приватне підприємство (далі- СГПП) «Дружба» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Державний реєстратор Луцької районної державної адміністрації Волинської області Малашко В. С. про визнання договору оренди недійсним.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30 вересня 2011 року між ОСОБА_5 (орендодавець) та СГПП «Дружба» (орендар) був укладений договір оренди землі № 294, відповідно до умов якого в оренду терміном на 10 років, а саме, до 28.02.2022 року, передана земельна ділянка, площею 4, 529 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір належним чином зареєстрований в управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.02.2012 року за № 00729.

СГПП «Дружба» стало відомо, що ОСОБА_5, всупереч взятих на себе зобов'язань, до закінчення терміну дії Договору оренди землі № 294 уклала 30.08.2016 року з ОСОБА_3 договір оренди тієї ж самої земельної ділянки та зареєструвала право оренди землі (речове право) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.04.2017 року, номер запису 20114136.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що двічі розпорядившись своїм майном, знаючи, що існує нерозірваний, діючий договір оренди з СГПП «Дружба» належної ОСОБА_5 земельної ділянки і укладаючи при цьому Договір оренди цієї ж земельної ділянки з ОСОБА_3, ОСОБА_5 порушила права позивача, якому це майно було передано в оренду раніше.

Просить визнати недійсним договір оренди землі укладений 30 серпня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено визнати недійсним договір оренди землі, укладений 30.08.2016 року між ОСОБА_5, паспорт НОМЕР_1, вид. 13.10.2000 року Луцьким РВ УМВС України у Волинській області, та ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_2, вид. 01.06.1998 року Луцьким РВ УМВС України у Волинській області.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Овчаров А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що уклавши спірний договір та здійснивши державну реєстрацію права оренди, відповідачі порушили право позивача, як чинного орендаря на володіння, користування земельною ділянкою, а також переважне право позивача на продовження орендних відносин, що передбачено п. 8 договору, укладеного між СГПП «Дружба» та ОСОБА_5

Такі висновки суду зроблені при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та на підставі норм процесуального та матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власницею земельної ділянки площею 4,529 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, від 22 жовтня 2001 року Воютинською сільською радою народних депутатів та планом земельної ділянки № р41 (а.с.12-13).

30 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та СГПП «Дружба» було укладено Договір оренди землі № 294, за умовами якого відповідач ОСОБА_5 надала, а орендар - СГПП «Дружба» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Воютинської сільської ради згідно з Державним актом НОМЕР_3, загальною площею 4,529 га, строком на десять років. Вказаний Договір було зареєстровано в Управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 29 лютого 2012 року за № 00729 (а.с.6-8).

Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 вересня 2011 року ОСОБА_5, як власник земельної ділянки, згідно з Державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_3 та СГПП «Дружба» в особі директора ОСОБА_8 визначили межі вказаної земельної ділянки, площею 4,529 га в натурі для ведення товарного с/г виробництва (а.с.10).

Відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки за договором оренди, зазначена земельна ділянка площею 4,529 га, розташована на території Воютинської сільської ради, 30 вересня 2011 року передана її власником ОСОБА_5 (орендодавцем) орендарю - СГПП «Дружба» (а.с.9).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У справі, яка переглядається, розділами «Строк дії договору» передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. (а.с.6 зворот).

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

З урахуванням зазначених норм матеріального права строк дії договору № 294 від 30 вересня 2011 року спливає 28 лютого 2022 року (10 років з дня реєстрації).

Отже, строк дії договору оренди на момент укладення оспорюваного договору не закінчився, договір був чинним.

Жодних доказів щодо розірвання, скасування чи припинення дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_5 та СГПП «Дружба» 30 вересня 2011 року, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області 29 лютого 2012 року суду не надано та судом не встановлено.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії відомостей видачі цукру, зерна, копії видаткових касових ордерів щодо сплати орендної плати орендарем СГПП «Дружба» орендодавцю ОСОБА_5 за період 2014 - 2017 рік (а.с.16-23).

Факт користування СГПП «Дружба» орендованою згідно договору оренди від 30 вересня 2011 року земельною ділянкою сторонами не спростовано.

Як вбачається з матеріалів справи під час дії зазначеного договору, 30 серпня 2016 року ОСОБА_5, як орендодавець, уклала з ОСОБА_3 (орендар) договір оренди землі, відповідно до якого в строкове платне користування надано земельну ділянку, площею 4,5292 га для ведення особистого селянського господарства, яка належить Орендодавцю на підставі Державного акту серії НОМЕР_3, виданого 22 жовтня 2001 року Воютинською сільською радою. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 85700404 від 24 квітня 2017 року державним реєстратором Луцької районної державної адміністрації Малашко В.С. зареєстровано вказаний договір оренди земельної ділянки площею 4,5292 га, кадастровий номер НОМЕР_4.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення законних прав та інтересів позивача, внаслідок укладення спірного договору оренди, як належного орендаря земельної ділянки, що належала відповідачу ОСОБА_5.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки є чинним оскільки, кадастровий номер земельної ділянки, яка є предметом даного договору оренди та кадастровий номер земельної ділянки, яка була предметом укладання договору оренди від 30 вересня 2011 року є відмінним, а тому це є різні земельні ділянки є безпідставними.

01 січня 2013 року набрали чинність Закон України «Про Державний земельний кадастр», Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року за № 1051 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту десятого Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом є дійсними.

Однак у разі здійснення з земельною ділянкою будь-яких правочинів наявність кадастрового номеру є істотною умовою відповідно до вимог статті 132 ЗК України.

Відповідно до пункту 29 Порядку визначено, що кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності, у разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється.

Згідно зі статтею 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється пр. її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором.

Пунктом четвертим статті 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію подаються: заява про реєстрацію земельної ділянки; оригінал документів із землеустрою, яка є підставою для оформлення земельної ділянки; документація із землеустрою,яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомлення про вручення.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно надається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер ( п.8,9 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

З матеріалів справи вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_3, від 22 жовтня 2001 року було видано без присвоєння кадастрового номеру, оскільки нормами закону, які були чинні на момент видачі державного акту такої вимоги не передбачалось.

Після укладення договору оренди землі № 294 від 30.09.2011 року між ОСОБА_5 та СГПП «Дружба» орендованій земельній ділянці на підставі документації із землеустрою від 22.11.2011 року був присвоєний кадастровий номер НОМЕР_5.

24.11.2016 році на замовлення ОСОБА_5 виготовлено документацію із землеустрою на орендовану СГПП «Дружба» земельну ділянку та присвоєно ще один кадастровий номер НОМЕР_4. Дана обставина підтверджується відомостями з Публічної кадастрової карти про земельну ділянку, що міститься в матеріалах справи.

Однак як вбачається з двох договір оренди, що земельна ділянка, яка була передана в оренду СГПП «Дружба» та ОСОБА_3 належить відповідачу ОСОБА_5 на праві власності відповідно до одного і того ж самого державного акту НОМЕР_3, виданого 22 жовтня 2001 року Воютинською сільською радою.

Беручи до уваги наведене колегія суддів вважає, що предметами договорів оренди від 30.11.2011 року та від 30.08.2016 року є одна і таж земельна ділянка. Дана обставина відповідачами не спростована належними, допустимими та беззаперечними доказами.

Саме державний акт на право власності на земельну ділянку виданий уповноваженим державним органом, підтверджує право власності громадянина чи юридичної особи на земельну ділянку, а присвоєння два різних кадастрових номера було зумовлено неповідомлення ОСОБА_5 під час присвоєння другого кадастрового номеру, що даній земельній ділянці вже присвоєно кадастровий номер та державний реєстратор не перевірила інформації в базі реєстру.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.( ст. 13 ЗУ «Про оренду землі»).

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (ст. 31 ЗУ «Про оренду землі»).

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (ст. 31 ЗУ «Про оренду землі»).

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України ( ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі).

Відповідно до ст. 634 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що і договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором, або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Договір оренди землі № 294 від 30 вересня 2011 року був вчинений в письмовій формі та підлягав державній реєстрації на підстав діючої на момент укладання редакції ст.20 Закону України «Про оренду землі» в Управлінні Держкомзему в Луцькому районі Волинської області, разом з тим, розірвання чи будь-яких односторонніх відмов від договору оренди у вказаному реєстрі не зареєстровано.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону права на нерухоме майно та їх обтяження виникають з моменту здійснення державної реєстрації таких прав. Тобто, якщо договір оренди землі припинено після 01 січня 2013 року, припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі прав. При цьому для внесення вперше відомостей про право оренди земельних ділянок до Державного реєстру прав за іншим суб'єктом орендних відносин, має передувати державна реєстрація припинення права оренди земельної ділянки за попереднім суб'єктом правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано будь-якого припинення права оренди за СГПП « Дружба», в зв'язку з чим повторне укладання договору оренди тієї самої земельної ділянки з іншим орендарем - ОСОБА_3, в період дії зазначеного договору оренди є незаконним.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України ).

Для визнання правочину недійсним необхідно встановити його невідповідність вимогам законодавства саме в момент укладення, що слідує зі змісту частини першої статті 215 ЦК України

З врахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно перевіривши доводи сторін, надавши належну правову оцінку дослідженим доказам та фактичним обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк дії договору оренди, який був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 розпочав свій перебіг з момену її реєстрації та на момент укладання оспорюваного договору цей строк не закінчився. Договір, укладений між СГПП «Дружба» та ОСОБА_5 не був розірваний, тобто був чинним, а тому укладення оспорюваного договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вчинене з порушенням норм законододавства, з порушенням законних прав та інтересів позивача, як орендаря, на мирне володіння, користування земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про те те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, оскільки про існування договору оренди, який був укладений між СГПП «Дружба» та ОСОБА_1 він не знав, а тому спірний договір не можна визнавати недійсним, не заслуговують на увагу та є власним тлумаченням норм закону.

Крім того ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, яка була спричинена діями ОСОБА_5

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: