Номер провадження: 22-ц/813/374/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача Одеської міської ради в особі представника Перепелиці В.О.,

переглянувши справу №520/15951/17 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року у складі судді Бескровного Я.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 26 грудня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина на частину домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 . Посилаючись на відсутність у померлої близьких родичів, проживання з ОСОБА_3 з 2005 року в одному домоволодінні однією сім`єю, перешкоди для оформлення спадкових прав через не підтвердження документально родинних відносин зі спадкодавцем та не надання правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач ОСОБА_1 після уточнення 19 січня 2018 року вимог просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на цей факт визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкоємців ОСОБА_3 за законом; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 4/50 часток домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.1-3, 20-23).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 5 лютого 2018 року позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі (т.1 а.с.69).

Відповідач Одеська міська рада позов не визнала за недоведеністю вимог (т.1 а.с.74-79).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року позов задоволено, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 ; визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 4/50 часток домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 » (т.1 а.с.228-230).

Висновок суду мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 з 2006 року та на день смерті ОСОБА_3 постійно проживали разом однією родиною за адресом: АДРЕСА_1 , інших спадкоємців не має, ОСОБА_1 подав у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак отримав відмову нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, що є перешкодою у реалізації права на спадкування, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 8 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2019 року справу після повторного автоматизованого розподілу справи прийнято до провадження іншим суддею.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.235-241).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленим, неправильного застосування норм матеріального, порушення норм процесуального права полягає у передчасному зверненні до суду з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно; відсутності у матеріалах справи належних доказів спільного проживання однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що приводом для пред`явлення позовної вимоги про визнання права власності стало те, що ОСОБА_3 прийняла спадкове майно, але не здійснила неналежного оформлення; в матеріалах справи наявна вмотивована відмова нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій позивачу роз`яснено мотиви відмови та запропоновано звернутись до суду для отримання статусу спадкоємця; позивачем було надані усі необхідні докази на підтвердження факту спільного проживання, зокрема, пояснення свідків, спільні фото, спадкова справа, акт про фактичне проживання особи, у позивача наявні оригінали оформленого на його ім`я договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 1 жовтня 2016 року, квитанції ритуальних послуг, довідки про причину смерті, свідоцтва про смерть ОСОБА_3 тощо, що в сукупності підтверджують їх близькі стосунки на протязі тривалого часу. Реєстрація спадкодавця та позивача за різними адресами не має значення для встановлення факту спільного проживання; надані позивачем докази відповідачем не спростовано (т.2 а.с.41-46).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 12 березня 1974 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-1313, ОСОБА_5 купив Ѕ частку будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з одного одноповерхового кам`яного житлового будинку загальною площею 31,70 кв.м з надвірними будівлями. За умовами договору у користування покупця перейшли приміщення, зазначені на схематичному плані МБТІ під індексами: 1-3 житлова кімната площею 13,10 кв.м, 1-4 кухня, 1-5 веренда, 1-6 кладова, під літ. «Д» вбиральня. Право власності на частку будинку зареєстровано бюро технічної інвентаризації 12 березня 1974 року (т.1 а.с.25-26).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2005 року в справі №2-4654/2005 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності у зв`язку з перерахунком часток в домоволодінні визнано за ОСОБА_6 право власності на 21/25 частку домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27).

Згідно Договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідченого 10 січня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №5042, ОСОБА_7 набула у приватну часткову власність 21/25 частку домоволодіння житловою площею 91,6 кв.м, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 . Дарувальнику ОСОБА_6 частка нерухомого майна належала на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеською міської ради 25 серпня 2005 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 9 вересня 2005 року, номер запису 14893 (т.1 а.с.29, 143-147).

Після перерахунку часток згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 31 березня 2005 року №66.135 частка ОСОБА_5 у домоволодінні, розташованому за адресом: АДРЕСА_1 , стала АДРЕСА_2 часток, інші 21/25 часток були зареєстровані за ОСОБА_6 , а потім за ОСОБА_7 (т.1 а.с.119).

ОСОБА_5 мав сина ОСОБА_8 , 1973 року народження, у шлюбі з ОСОБА_9 (т.1 а.с.113).

ОСОБА_5 , 1949 року народження, перебував з 13 серпня 2004 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , 1936 року народження (т.1 а.с.123-126, 127-128).

ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 63 років. Спадкову справу до майна померлого ОСОБА_5 заведено 30 січня 2013 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою за заявою сина ОСОБА_8 . Дружина ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталась (т.1 а.с.102-179).

Станом на дату смерті ОСОБА_5 в належній йому на праві власності частці будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , було зареєстровано місце проживання з 1974 року самого ОСОБА_5 , 1949 року народження; з 1997 року сина ОСОБА_8 , 1973 року народження; з 1996 року дружини ОСОБА_3 , 1936 року народження (т.1 а.с.111, 112).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом першої групи з дитинства, який потребує постійного догляду; з 1997 року був зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 ; знятий з реєстрації 29 листопада 2014 року у зв`язку з вибуттям у м. Алушта Автономної Республіки Крим (т.1 а.с.90-96, 157 ).

Згідно Договору дарування, укладеного між ОСОБА_8 , від імені якого діяв ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , посвідченого 27 листопада 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1767, ОСОБА_1 набув у приватну спільну часткову власність 4/50 часток домоволодіння загальною площею 276,3 кв.м житловою площею 101,4 кв.м, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 . Відчужена частка домоволодіння належала ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 2 вересня 2014 року за реєстровим №4-1075 (т.1 а.с.28-32).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років (т.1 а.с.7, 184).

Спадкова справа №5/2017 до майна померлої ОСОБА_3 заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. 6 березня 2017 року за заявою ОСОБА_1 , 1971 року народження, який в заяві про прийняття спадщини зазначив, що проживав зі спадкодавцем однією сім`єю на протязі останніх 5-ти років (т.1 а.с.180-192).

ОСОБА_1 , 1971 року народження, перебуває з 1993 року у шлюбі з ОСОБА_11 , 1967 року народження (т.1 а.с.216).

7 грудня 2017 року приватним нотаріусом Таранською А.М. у спадковій справі №5/2017 надано ОСОБА_1 відповідь на його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, за змістом якої видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка постійно проживала за адресом: АДРЕСА_1 , неможливо у зв`язку з тим, що не підтверджено документально родинні відносини зі спадкодавцем (факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю) та не надано правовстановлюючі документи (т.1 а.с.192).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років. В справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 залишила заповіт, відтак, спадкування розглядається як таке, що здійснюється за законом. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 4/50 часток домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , які ОСОБА_3 прийняла в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не відмовилась, проте не оформила отриманням свідоцтва про право на спадщину.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України).

В справі відсутні відомості про те, що у ОСОБА_3 є спадкоємці за законом, першої, другої, третьої, п`ятої черги спадкоємців за законом. Спадкова справа №5/2017 до майна померлої ОСОБА_3 заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. 6 березня 2017 року за заявою ОСОБА_1 , який в заяві про прийняття спадщини зазначив, що проживав зі спадкодавцем однією сім`єю на протязі останніх 5-ти років, тобто ОСОБА_1 заявляє про своє право на спадкування після ОСОБА_3 як спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом.

У сенсі положень статті 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги зазначені ті особи, які взагалі не є родичами спадкодавця, але проживали з ним однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем може бути встановлено судом. Претендувати на включення до числа спадкоємців четвертої черги можуть насамперед особи, які проживали з померлим у фактичних шлюбних відносинах; але не лише вони, а й ті родичі, які включені і які не включені до п`ятої черги спадкоємців за законом; до цієї черги можуть бути включені й інші особи, якщо їх спільне проживання мало ознаки сім`ї, закріплені у статті 3 СК України.

ОСОБА_1 не є родичем померлої ОСОБА_3

ОСОБА_1 не проживав із ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, так як з 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 .

Відтак, у розумінні положень статті 1264 ЦК України ОСОБА_1 необхідно довести спільне проживання з ОСОБА_3 , яке має ознаки сім`ї, закріплені у статті 3 СК України, при тому таке проживання має тривати не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (роз`яснення пункту 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»).

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство; ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках; обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально та матеріально тощо.

Докази, надані ОСОБА_1 , не містять даних, достатніх для встановлення обставин, що мають значення для справи; такі докази у своїй сукупності не приводять до висновку про наявність у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ознак сім`ї, закріплених у статті 3 СК України.

Відповідно до положень частин 1,2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи; часом відкриття спадщини є день смерті особи.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак, часом відкриття спадщини ОСОБА_3 є день її смерті, як то ІНФОРМАЦІЯ_1 , а проживання однією сім`єю, що надає право на спадкування у четверту чергу спадкоємців за законом, має мати свій початок не пізніше як 28 вересня 2011 року (за п`ять років до часу відкриття спадщини).

У даному випадку ОСОБА_1 не може посилатися на проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, так як ОСОБА_3 перебувала з 2004 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, ОСОБА_3 після смерті чоловіка ОСОБА_5 прожила 3 роки 9 місяців, що, відповідно, є меншим терміном, ніж той, який стаття 1264 ЦК України визначає для можливості спадкування у четверту чергу спадкоємців за законом.

Крім того, домоволодіння, розташоване за адресом: АДРЕСА_1 , з 1974 року перебувало у спільній частковій власності різних осіб, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частці за кожним, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по Ѕ частці за кожним, потім зі зміною часток внаслідок перебудови по 21/25 та 4/25 частці відповідно, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 по 21/25 та 4/25 частці відповідно тощо. Після смерті ОСОБА_5 спадщина відкрилась на 4/25 часток домоволодіння, з них на 4/50 часток син ОСОБА_5 ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а потім на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарував ОСОБА_1 .

Тобто, вищевказані частки домоволодіння хоч і не були виділені в натурі, проте завжди фактично перебували у володінні окремих сімей. Те, що сім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 опікувалась ОСОБА_3 , з якою багато років проживали по-сусідству в одному домоволодінні, здійснила її поховання тощо, саме по собі не надає права на спадкування у четверту чергу спадкоємців за законом, так як після смерті чоловіка ОСОБА_5 ОСОБА_3 прожила одна до своєї смерті менше п`яти років.

Також фактом є те, що на належній ОСОБА_5 4/25 частці домоволодіння крім самого ОСОБА_5 постійне місце проживання в установленому законом порядку було зареєстровано його дружини ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_8 , останній, зокрема, зберігав реєстрацію місця проживання до 29 листопада 2014 року, тобто до часу відчуження від його імені отриманих у спадщину після смерті батька ОСОБА_5 4/50 часток домоволодіння. ОСОБА_8 був інвалідом дитинства 1 групи, який потребував постійного стороннього догляду, даних про те, що за життя батька він проживав у іншому місці, а не з батьком ОСОБА_5 та дружиною батька ОСОБА_3 , в справі немає, отже, слід виходити від зворотного.

Суд не приймає пояснення допитаних в суді першої інстанції свідків, наявний в справі акт про проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , так як такі містять інформацію, що не повністю відповідає обставинам справи, так як ОСОБА_3 в силу того, що її чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , об`єктивно не могла ні с ким прожити до своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років.

Хороші стосунки між ОСОБА_3 та сім`єю ОСОБА_1 , опіка останніх за ОСОБА_3 як особою похилого віку, яка залишилась одна, логічно мали би результатом заповіт ОСОБА_3 , чи укладення договору довічного утримання, чи іншого передбаченого законом розпорядження належним ОСОБА_3 майном, проте, наразі ОСОБА_3 такої волі відносно ОСОБА_1 чи інших членів його сім`ї не проявила.

Правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова