30.10.2019 Справа 337/1708/19
Провадження № 2/337/1460/2019

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.
за участю секретаря Побережної О.В.
адвоката Біліченка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що він зареєстрований та постійно проживає у неприватизованій квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира надавалася в 1988 році його матері ОСОБА_4 та членам її родини (на 3 особи): на неї, її чоловіка ОСОБА_2 , її сина ОСОБА_1 У 2002 році його батько ОСОБА_2 зібрав речі та переїхав до іншого місця проживання, яке йому невідомо. На протязі п`ятнадцяти років він декілька разів приїздив, але бажання жити разом з ними не виказував. У 2017 році його мати ОСОБА_4 померла, з того часу він більше батька не бачив. У користуванні житловою площею відповідачу ніхто не перешкоджає, однак він добровільно відмовився від проживання вквартирі. Вважає, що відповідач втратив право користування спірною квартирою, оскільки понад шість місяців не проживає в ній без поважних причин, тому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням-квартирою АДРЕСА_2 .
Ухвалою від 11.05.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження.
Ухвалою від 28.08.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги. Суду пояснив, що його батьки розлучилися у 1997 році. Приблизно у 2002 році батько зібрав речі і пішов з дому. Вони жили разом з мамою. Батько приходив декілька разів спілкувався з мамою, але у квартиру не повертався. Замки у квартирі вони не міняли, у батька були ключі від квартири. Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько на похованні не було, повідомити його також він не міг, бо ніколи батько не казав де проживає, а будь-якого з ним зв`язку не було. Батько в квартирі зареєстрований, але комунальні послуги він не сплачує, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, оскільки понад 6 місяців він не мешкає в спірній квартирі без поважних причин.
Адвокат ОСОБА_1 - Біліченко О.О. позов підтримав, просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 , повідомлявся про розгляд справи судлом шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації, які не отримував, тому повідомлявся про день час та місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади 30.08.2019 року та 01.10.2019 року.У судові засідання відповідач не з`явився, відзиву на позов не надав.
Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 10.05.2019 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 12.12.1991 року по теперішній час.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 ,суду пояснила, що вона сусідка позивача ОСОБА_1 таїх квартири знаходяться в одному під`їзді житлового будинку з 2000 року. ОСОБА_2 вона знає, неодноразово бачила його, але дуже давно у нетверезому стані. Приблизно років 10 вона його не бачила взагалі. Вона неодноразов бувала у квартирі позивача бо спілкувалася з його матір`ю до її смерті в 2017 року, та зі слів ОСОБА_6 , їй було відомо, що ОСОБА_7 з сім`ї і вона не має з ним ніяких відносин.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з позивачем оскільки вони проживають у одному під`їзді. Вона спілкувалася з матір`ю позивача, проводили разом з нею вільній час, гуляли в парку. Зі слів ОСОБА_6 їй відомо, що ОСОБА_9 з сім`ї до іншої жінки і до них не приходив. Коли ОСОБА_10 вона її відвідувала, в квартирі ОСОБА_11 або його речей не бачила.
Свідок ОСОБА_12 , допитана у судовому засіданні, пояснила суду, що вона є сусідкою позивача. Їй відомо що ОСОБА_13 мешкав разом з матір`ю, його батька вона бачила в останнє приблизно у 2002 році. Неодноразово була у них в квартирі, бо спілкувалася з ОСОБА_14 - матір`ю позивача, у них діти були одного віку. Тетяна їй казала, що вона розлучилася з ОСОБА_2 , це було приблизно у 1998 році. Після розлучення вони ще жили разом десь до 2002 року, потім він зібрав речі та пішов з квартири.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, думку адвоката, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.12.1991 року по теперішній часзареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою департаменту реєстраційних послуг від 10.05.2019 року (а.с. 26).
Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Житлового кодексу України, на який посилається позивач, оскільки спірна квартира не є власністю сторін і спір не стосуються визнання втратившим право на житло члена сім`ї власника житлового помешкання.
Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідачОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення- квартирою АДРЕСА_2 .
При цьому, суд виходить з того, що відповідач за власним бажанням та волевиявленням виїхав зі спірної квартири на інше місце мешкання, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом з боку позивача чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали його проживання, не створювалось, тривалий час він ним не користується з власної волі, його особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, що відповідачем не спростовано, але з реєстраційного обліку у квартирі відповідач не знявся.
Вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами - довідкою про реєстрацію відповідача за вказаною адресою, показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , не довіряти яким у суду немає підстав.
Належних та допустимих доказів тому, що відповідач не втратив інтерес до спірної квартири, бажає там мешкати, але з поважних причин не може цього зробити, відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідачавтратившим право на житлове приміщення, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.
При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач в позовній заяві не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі.
Керуючись ст. 71 ЖК України, ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення виготовлено судом 08.11.2019 року.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.Є. Гнатик