У Х В А Л А

11 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 757/12726/18-ц

Провадження № 14-97 цс 19

ВеликаПалата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С. , Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання права на умовно-дострокове звільнення

за касаційною скаргою позивача на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року і

в с т а н о в и л а:

6 березня 2018 року позивач звернувся з позовом, в якому просив припинити дискримінацію осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, визнавши їх право на умовно-дострокове звільнення.

Мотивував тим, що в Україні відсутні механізм перегляду строку покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та можливість умовно-дострокового звільнення осіб, засуджених до такого покарання, що на думку позивача, є порушенням статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Вважає, що в Україні існує дискримінація засуджених до довічного позбавлення волі, оскільки вони не підлягають умовно-достроковому звільненню.

Стверджує, що невиконання Україною Рекомендацій Комітету Міністрів державам-членам про умовно-дострокове звільнення засуджених призвело до порушення його прав. Доводи позовної заяви обґрунтовує ухвалами Чортківського районного суду Тернопільської області від 1 грудня 2017 року та Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2018 року.

На підтвердження доводів позовної заяви вказує на:

- рішення Європейського суду з прав людини від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» («Vinter and Others v. the United Kingdom», заяви № 66069/09, 130/10, 3896/10), від 20 лютого 2003 року у справі «Гатчінсон проти Сполученого Королівства» («Hutchinson Reid v. the United Kingdom», заява № 50272/99), від 10 грудня 2013 року у справі «Мюррей проти Нідерландів» («Murray v. the Netherlands», заява № 10511/10), від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» («Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom», заяви № 9214/80, 9473/81, 9474/81), від 7 лютого 2006 року у справі «D. H. та інші проти Чеської Республіки» («D. H. and Others v. the Czech Republic», заява № 57325/00), від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93, 22095/93);

- рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 і від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

23 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження у справі. Мотивував тим, що позивач на підставі вироку суду був засуджений до довічного позбавлення волі та на час розгляду справи судом відбував покарання у Державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)». Перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироку та порядок їх вирішення визначені статтями 537 та 539 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) України. У главі 23 розділу V Кримінально-виконавчого кодексу України врегульовано питання звільнення від відбування покарання. А тому вважав, що позовні вимоги мають розглядатися за правилами кримінального судочинства.

15 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва ухвалив постанову, якою залишив без змін ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року.

Вважав, що спір виник щодо звільнення позивача від відбування покарання, а тому має розглядатися за правилами кримінального судочинства. Зазначив, що позивач раніше звертався до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання в порядку визначеному КПК України. 1 грудня 2017 року Чортківський районний суд Тернопільської області постановив ухвалу про відмову у задоволенні вказаного клопотання, яку Апеляційний суд Тернопільської області ухвалою від 17 січня 2018 року залишив без змін.

20 вересня 2018 року позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій вказує на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права. Просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Мотивує тим, що апеляційний суд не вирішив його клопотання від 27 червня 2018 року про розгляд справи в режимі відеоконференції та розглянув справу за відсутності позивача, чим порушив частину дванадцяту статті 212 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України та статтю 6 Конвенції. Обґрунтовує висновками Конституційного Суду України у рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012.

Вказує, що позовні вимоги не мають нічого спільного з вирішенням питання про умовне-дострокове звільнення позивача. Задоволення позовних вимог у цій справі лише надасть позивачу можливість реалізувати відповідне право.

Визнання права, на думку позивача, підпадає під цивільну юрисдикцію, оскільки такий спосіб захисту передбачений у статті 16 Цивільного кодексу України.

9 січня 2019 року Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив провадження за касаційною скаргою позивача.

11 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні.

Того ж дня, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

20 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що позивач оскаржує ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року з підстав порушення правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду розглядатиме справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про визнання права на умовно-дострокове звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 3 квітня 2019 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р. КібенкоО. С. Ткачук
В. С. КнязєвВ. Ю. Уркевич
Л. М. ЛобойкоО. Г. Яновська