Номер провадження: 22-ц/813/981/19
Номер справи місцевого суду: 520/7647/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренко Євгена Сергійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю „ОК Лоджістік" про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю „ОК Лоджістік" про визнання договору поруки частково недійсним та припинення поруки,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТОВ «ОК Лоджістік» про стягнення заборгованості, та просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за договором від 22.08.2014 року в розмірі 453693,81 грн.

В обгрунтування свого позову представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що 22.08.2014 року ТОВ «ОК Лоджістік» підписав заяву про відкриття поточного рахунку, згідно до якої ТОВ «ОК Лоджістік» приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування №б/н від 22.08.2014 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору. Відповідно до Договору ТОВ «ОК Лоджістік» було надано кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг», в розмірі 200000,00 грн.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором ТОВ «ОК Лоджістік», між Банком та поручителем ОСОБА_3 укладено Договором поруки № POR539 від 21.10.2014 року. Згідно п. 1.1 Договору поруки, предметом є надання поруки відповідачем перед Банком за виконання ТОВ «ОК Лоджістік» всіх своїх обов'язків за Договором №б/н від 22.08.2014 року.

У порушення закону та умов Договору №б/н від 22.08.2014 року ТОВ «ОК Лоджістік» зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Тому, для захисту своїх прав позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_3 адвокат Зудова В.В. надала до суду зустрічний позов про визнання припиненим договору поруки, укладеного 21.10.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 та відповідно до заяви про збільшення позовних вимог просила суд визнати недійсним п.4.1 Договору поруки від 21.10.2014 року і визнати договір поруки припиненим, мотивуючи свій зустрічний позов тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк звернення з вимогою до поручителя, а саме, у зв'язку з тим, що Договір поруки укладено 21.10.2014 року, кредитор мав право пред'явити позов до поручителя протягом одного року з дня укладення договору, тобто до 21.10.2015 року. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором заборгованість виникла з 22.07.2015 року. До моменту подання позову до суду з боку Банку жодної вимоги про погашення заборгованості за кредитом до ОСОБА_3 не було заявлено.

Рішенням Київського районного суду м. Київ від 31 серпня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - ТОВ «ОК «Лоджістік» про стягнення заборгованості за договором кредиту залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - ТОВ «ОК Лоджистік» про визнання договору поруки припиненим, про визнання договору поруки частково недійсним задоволено. Визнано недійсним п.4.1. Договору поруки №POR 539, укладеного 21 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 Визнано припиненим договір поруки №POR 539, укладений 21 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3

Не погоджуючись з таим рішеням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Євген Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі та повністю відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, апелянт просив винести окрему ухвалу, якою довести до відома Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про допущені у цій справі суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 норм процесуального права, що вплинуло на результат розгляду цієї справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні основного позову про стягнення з поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та задовольняючи зустрічний позов, визнаючи недійсним п.4.1. Договору поруки №POR 539, укладеного 21 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3, та визнаючи даний договір поруки припиненим, суд першої інстанції важав його недоведеним, виходячи з:

-неможливості усунути розбіжності у сумі заборгованості, яка наведена у досудовій вимозі, направленій у червні 2016 року на адресу позичальника ТОВ «ОК Лоджістік» і поручителя ОСОБА_3 та у сумі, яка заявлена позивачем до стягнення з поручителя у поданій до суду позовній заяві;

-неможливості встановити у заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг посадову особу позичальника - ТОВ «ОК Лоджістік», яка написала цю заяву, а також неможливості прочитати дату підпису заяви;

-розбіжності в сумі кредиту - 35 000 грн., за повернення якої ТОВ «ОК Лоджистік» поручилася за договором поруки від 21.10.2014 року ОСОБА_3 і суми кредиту, яку Банк вимагає стягнути з ОСОБА_3;

-ненаданням Банком до суду письмових доказів, що поручитель ОСОБА_3 ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами;

-невідповідності умов Договору поруки в частині строку його дії умовам строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором;

-пред'явлення кредитором вимог до поручителя у червні 2016 року, тобто після спливу одного року 21 жовтня 2015 року від дня укладання договору поруки - 21 жовтня 2014 року.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- 22.08.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ОК Лоджістік» уклали Договір банківського обслуговування, який складається з заяви на відкриття рахунку, заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, і Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку;

- на підставі заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_3 приєдналась і зобов'язалась виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг (що знаходяться на сайті банку www.pb.ua), Тарифах ПриватБанку, які разом з даною заявою складають Договір банківського обслуговування (а. с. 9);

- Банк встановив ТОВ «ОК Лоджістік» кредитний ліміт у розмірі 35 000 грн. 00 коп. (з 23.10.2014р.), 95000 грн. 00 коп. (з 07.11.2014 р.), 130 000 грн. 00 коп. (з 08.12.2014р.), 170000 грн. 00 коп. (з 06.03.2015р.) та 180 000 грн. 00 коп. (з 08.04.2015р.), 200 000 грн. 00 коп. (з 13.05.2015 року) (а.с.25);

- на виконання умов договору банк надав товариству кредитні кошти в межах встановлених лімітів починаючи з 22.08.2014 року та до 25.06.2015 року, коли позичальнику на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта було предоставлено кредит в розмірі 200 000 грн;

- у зв'язку з невиконання ТОВ «ОК Лоджістік» зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість: за тілом кредиту 200 000 грн.;

- згідно з договором поруки №POR539 від 21.10.2014 року ОСОБА_3 поручилась відповідати перед кредитором (ПАТ КБ «Приватбанк») за виконання позичальником ТОВ «ОК Лоджістік» обов'язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, зазначених в Кредитному договорі від 22.08.2014 року (пункт 3); умовами кладеного договору поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а порука за цим договором припиняється через 15 років після укладання цього договору. Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 15 років;

- у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків 10.06.2016 року на адресу позичальника і на адресу поручителя Банк направив претензії з вимогою повернути кредитні кошти в сумі 373897,4 грн., сплатити відсотки в сумі 202981,71 грн., комісію в сумі 19800 грн. і пеню в сумі 177560,58 грн., а всього 774239,69 грн., яка була залишена позичальником та поручителем без належного реагування та без задоволення.

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, представлена позивачем копія заяви про приєднання до Умов і Правил наданя банківських послуг хоча дійсно і є мало читабельною, однак П.І.Б. «Комарова» піддаються прочитанню, а підпис особи, що підписала дану заяву - огляду.

Вказаний підпис візуально узгоджується та співпадає з підписом ОСОБА_3 у договорі поруки від 21.10.2014 року.

У представленій копії заяви про відкриття банківського рахунку від 22.08.2014 року крім П.І.Б. «Комарова» та її підпису також піддається прочитанню ідентифікаційний податковий номер фізичної особи - НОМЕР_1, який повністю узгоджується і співпадає з ідентифікаційним податковим номером ОСОБА_3 (а. с. 9).

Кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ОК Лоджістік» за своєю правовою природою є договором приєднання і складається із заяви на відкриття рахунку, заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, і Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку.

Таким чином, немає підстав для висновку, що між Банком та ТОВ «ОК Лоджістік» не було укладено кредитний договір від 22.08.2014 року.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки дійсність договору ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ОК Лоджістік» від 22.08.2014 року сторонами та іншими особами не оспорюється та не визнана недійсним ані взагалі, ані в окремих частинах, немає підстав не врахування його умов.

Згідно з пунктом 3.2.1.1.8 Умов та Правил надання банківських послуг проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до „Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі „Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-які іншій формі); при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, банк на свій розсуд має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту; згідно статей 212, 651 Цивільного кодексу України при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань за кредитом, банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов'язань має право встановити інший термін повернення кредиту; при цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою засобів електронного зв'язку банка і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших); при непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, вказаної в повідомленні, вважається простроченою.

У пункті 3.2.1.1.11 Умов та Правил надання банківських послуг періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку; початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня; зменшення або збільшення заборгованості за кредитом в цей період не впливають на зміну дати закінчення періоду безперервного користування кредитом; датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксовано нульове дебетове сальдо; період безперервного користування „кредитним лімітом на поточному рахунку" - не більше 30 днів.

Таким чином, за змістом укладеного 22.08.2014 року між ПА КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ОК Лоджістік» кредитного договору, його предметом є кредитування Банком юридичної особи в межах встановленого кредитного ліміту з встановленими строками повернення кредиту та виплати процентів за користування кредитом.

Договором передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому умовами договору передбачено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, банк має право на свій розсуд змінити умови кредитування та встановити інший термін повернення кредиту шляхом направлення повідомлення на свій вибір або в письмовій формі або за допомогою встановлених засобів зв'язку банка та клієнта (системи клієнт-бнак, інтернет клієнт-банк, смс-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості, зазначеній у повідомленні, заборгованість вважається простроченою.

Банком до позову додано письмову претензію від 10.06.2016 року, яку 13.06.2016 року поштою було направлено позичальнику ТОВ „ОК Лоджістік" та поручителю ОСОБА_3 з вимогою негайного повернення кредиту, сплати процентів, пені та комісії. При цьому у претензії зазначені найменування, П.І.Б. та адреси позичальника і поручителя, посилання на дату укладення кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ОК Лоджістік», номер поточного рахунку, суму заборгованості по кожному виду платежів та загальну суму заборгованості, номер та дату укладення договору поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3

Вказані реквізити кредитного договору та договору поруки (номер і дата укладення, найменування та П.І.Б. контрагентів, їх адреси, номер поточного рахунку) є достатніми для належної ідентифікації сторін вказаних договорів та дійсності вимоги кредитора.

Сума заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором дійсно значно менша ніж зазначена у досудовій претензії (крім комісії). Проте, лише сама по собі така розбіжність не є підставою для відмови у позові.

У разі незгоди з сумою заборгованості, відповідач не була позбавлена процесуальної можливості подати до суду висновок експерта, виготовлений на її замовлення для перевірки правильності розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, або ж заявити до суду обґрунтоване клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Проте, розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався, а незгода з заявленими вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором полягала лише у доведенні вимог зустрічного позову про визнання договору поруки в частині строку його дії недійсним та визнання поруки (договору поруки) припиненим.

Само по собі посилання у договорі поруки на те, що поручитель надає поруку на суму кредиту 35 000 грн., в той час, як до нього заявлені вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту 200 000 грн., також не є підставою вважати про збільшення відповідальності поручителя без його згоди і про припинення у зв'язку з цим поруки, оскільки умовами договору поруки передбачено, що зобов'язання Боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань з основним зобов'язанням в розмірі таких збільшень (тіло кредиту, проценти, збільшені проценти, винагорода, штрафи, пеня, збитки). Додаткові узгодження про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Як вже зазначалось, у зв'язку з збільшенням кредитного ліміту і кредитування позичальника в сумі 200 000 грн., які не були повернені кредитору, заявлена до стягнення сума кредиту узгоджується з кредитним лімітом, наведеним у розрахунку заборгованості.

У кредитному договорі сторони не встановили чітку дату припинення кредитування та не обумовили конкретний строк дії кредитного договору, обмежившись правом кредитора на власний розсуд встановлювати строк повернення кредиту, направлення відповідних повідомлень у будь-якій формі.

Проте, у договорі поруки сторони дійшли згоди, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем основного зобов'язання цей Договір припиняє свою дію.

Таким чином, єдиною підставою для припинення дії договору поруки та поруки, яка ним встановлена, до закінчення 15-річного строку після укладення договору поруки є виконання боржником та/або поручителем основного зобов'язання.

Вказані положення договору поруки повністю узгоджуються між собою та не суперечать умовам кредитного договору щодо строку виконання основного зобов'язання.

При таких обставинах висновок суду про недійсність договору поруки в частині строку його дії - 15 років після укладення цього договору, як такого що не узгоджується з умовами кредитного договору, яким не встановлено конкретного сроку виконання основного зобов'язання, є помилковим та таким, що не заснований на законодавстві.

Тому, рішення суду в цій частині не може залишатися в числі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсним п.4.1. Договору поруки №POR 539, укладеного 21 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3

Відмова у задоволенні вимог про недійсність договору поруки в частині строку його дії - 15 років після укладення цього договору, унеможливлює вимоги про припинення договору поруки (припинення поруки), оскільки відсутні докази про виконання боржником та/або поручителем основного зобов'язання, та враховуючи, що кредитор звернувся до суду до спливу передбаченого договором поруки 15- річного строку після його укладення.

Враховуючи, що порука є дійсною і діючою, а поручитель відповідає солідарно з боржником за виконання зобов'язання за кредитним договором, і у ПАТ КБ «ПриватБанк», як у кредитора, є право звернення як до божника і поручителя разом, так і до кожного з них окремо на власний розсуд, вимоги до поручителя ОСОБА_3 засновані на законодавстві (ст. ст. 553, 554 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлоений договором або законом.

Оскільки відповідачем фактично не доведено поданням належних і достатніх доказів про неправильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, у колегії суддів відсутні підстави для невизнання розрахунку заборгованості, виконаного позивачем.

Крім того, немає підстав і для застосування судом ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення неустойки (пені), розмір якої - 110 206 грн. 88 коп., майже втричі менше ніж загальна заборгованість за тілом кредиту - 200 000 грн. та процентами за користування кредитом - 123 687 грн. 13 коп. (всього 323 687 грн. 13 коп.).

Також колегія суддів звертає увагу, що основне зобов'язання укладено між юридичними особами, а забезпечувальне (договір поруки) - між юридичною особою-кредитором та фізичною особою - поручителем.

Проте, слід врахувати, що позов подавався, а оскаржуване рішення ухвалювалося судом першої інстанції 31.08.2017 року - за дії ЦПК України 2004 року, який не передбачав обмежень щодо розгляду спору з таким предметом і суб'єктним складом, як у цій справі, в порядку цивільного судочинства, а ГПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) навпаки встановлював обмеження за суб'єктним критерієм, які унеможливлювали розгляд позову кредитора-юридичної особи до поручителя, який є фізичною особою.

Тому цей спір, ініційований у суді на підставі процесуальних норм, які діяли до 15 грудня 2017 року, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Саме такого висновку набула Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 22.08.2014 року в загальній сумі 453 693 грн. 81 коп., яка склалається з: заборгованості за тілом кредиту - 200 000 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 123 687 грн. 13 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 110 206 грн. 68 коп.; комісії за користування кредитом - 19 800 грн., та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю „ОК Лоджістік" про визнання договору поруки частково недійсним та припинення поруки.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням ухвалення нового судового рішення, яким вимоги позивача задоволені у повному осбязі та повністю відмовлено у задоволенні зустрічного позову, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судові витрати за подання позову до суду першої інстанції в сумі 4272,29 грн. (а.с. 35) та за подання апеляційної скарги - 7485,95 грн. (а.с. 147), а всього 11 758,24 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренко Євгена Сергійовича - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.08.2014 року в загальній сумі 453 693 гривні 81 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 200 000 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом - 123 687 гривень 13 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 110 206 гривень 68 коп.; комісії за користування кредитом - 19 800 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю „ОК Лоджістік" про визнання договору поруки частково недійсним та припинення поруки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 11 758 гривень 24 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 15.03.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

С.О. Погорєлова