Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 335/249/16-ц

провадження № 61-33231св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом - Запорізька обласна кредитна спілка «Довіра»,

представники позивача за первинним позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі за первинним позовом - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

відповідач за зустрічним позовом - Запорізька обласна кредитна спілка «Довіра»,

представники відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

треті особи за зустрічним позовом - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Соболєвої І. П. від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Полякова О. З., Воробйової І. А. від 19 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року Запорізька обласна кредитна спілка «Довіра» (далі - Запорізька обласна КС «Довіра») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 липня 2012 року між Запорізькою обласною КС «Довіра» та ОСОБА_4, як членом спілки, укладено кредитний договір № 11581, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 грн строком до 02 липня 2014 року зі сплатою 30 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Цього ж дня з метою забезпечення повернення кредиту, між Запорізькою обласною КС «Довіра» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений один договір поруки № 11581, строком дії вісім років, тобто до 02 липня 2020 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 12 січня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 33 973 грн 74 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 12 275 грн та заборгованості по процентам - 21 698 грн 74 коп., Запорізька обласна КС «Довіра» просила суд стягнути з відповідачів вказану суму в солідарному порядку.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним вказаний вище кредитний договір №11581 від 02 липня 2012 року, посилаючись на те, що його укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом введення позичальника в оману.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року первинний позов Запорізької обласної КС «Довіра» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Запорізької обласної КС «Довіра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 973 грн 74 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Запорізької обласної КС «Довіра», виходив з того, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів, як боржника та поручителів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд виходив з того, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, укладений у письмовій формі, підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів, які мають істотне значення та були погоджені сторонами, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, а тому, враховуючи наявну заборгованість за цим договором, дійшов висновку про її стягнення з відповідачів у солідарному порядку.

У липні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки умови кредитного договору є несправедливими, а розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає його умовам. При цьому позивач не надав суду доказів, що кредитні кошти були видані саме за рахунок пайових внесків, а тому він потребував відповідної ліцензії.

Відзив до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 02 липня 2012 між Запорізькою обласною КС «Довіра» та її членом ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 11581, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 15 000 грн строком до 02 липня 2014 року зі сплатою 30 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Цього ж дня з метою забезпечення повернення кредиту, між Запорізькою обласною КС «Довіра» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений один договір поруки № 11581, строком дії вісім років, тобто до 02 липня 2020 року.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, оскільки зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови кредитного договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування. У договорі вказана сума кредиту, строк дії договору, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 погодилася з умовами кредитування, підписала кредитний договір. На момент укладення оспорюваного договору та забезпечувальних договорів вона не заявляла додаткових вимог щодо його умов та частково їх виконувала.

Ураховуючи наведене, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з наведених позивачем підстав.

Доводи відповідача про те, що кредитна спілка «Довіра» не мала права надавати кредит, оскільки не має ліцензії на здійснення послуг з надання фінансового кредиту, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб їх членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Абзацом третім частини першої статті 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Відповідно до Ліцензійних умов проведення діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням комісії з регулювання фінансових послуг України від 02 грудня 2003 року № 14, діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів кредитних спілок, що є їх членами, та коштів спільних фінансових фондів асоціації кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є членом Запорізької обласної КС «Довіра» та грошові кошти у кредит надавалися за рахунок капіталу кредитної спілки, отримання ліцензії на здійснення послуг з надання фінансового кредиту у цьому випадку не вимагалось.

Таким чином рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення зустрічного позову підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, задовольняючи первинний позов Запорізької обласної КС «Довіра», суди виходили з того, що стягненню з відповідачів у солідарному порядку підлягає 33 973 грн 74 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 12 275 грн та заборгованість за процентами за період з 02 липня 2012 року по 12 січня 2016 року - 21 698 грн 74 коп.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно статтей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 12 275 грн та процентів за період з 02 липня 2012 року по 02 липня 2014 року у розмірі 6 566 грн 41 коп., оскільки останні порушили умови укладених договорів.

Однак, стягуючи проценти за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року до 12 січня 2016 року суди не звернули уваги на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 02 липня 2014 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Суди попередніх інстанцій на зазначене вище уваги не звернули та не врахували, що після закінчення строку кредитування (02 липня 2014 року) підстави для нарахування процентів за користування кредитом відсутні.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Таким чином рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення з боржників заборгованості по тілу кредиту у сумі 12 275 грн та заборгованості по процентам за період з 02 липня 2012 року по 02 липня 2014 року у розмірі 6 566 грн 41 коп., тобто в частині стягнення 18 841 грн 41 коп., підлягає залишенню без змін, а в частині стягнення відсотків за період з 02 липня 2014 року до 12 січня 2016 року у сумі 15 132 грн 33 коп. скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у позові.

Згідно частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але в частині вирішення первинного позову Запорізької обласної КС «Довіра» щодо стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на її користь відсотків за період з 02 липня 2014 року до 12 січня 2016 року у сумі 15 132 грн 33 коп. допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому рішення судів попередніх інстанцій в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові. В частині часткового задоволення первинного позову і стягнення з боржників 18 841 грн 41 коп., а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 400, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за відсотками за період з 02 липня 2014 року до 12 січня 2016 року у сумі 15 132 грн 33 коп. скасувати.

В задоволенні позову Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за відсотками за період з 02 липня 2014 року до 12 січня 2016 року у сумі 15 132 грн 33 коп. відмовити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2017 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» 18 841 грн 41 коп., а також в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 до Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» про визнання недійсним кредитного договору - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило