Провадження №2/760/8261/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Оксюта Т.Г. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Тимошенко Ірини Віталіївни про визнання шлюбного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів про визнання шлюбного договору недійсним.

Вивчивши матеріали позовної заяви, прихожу до висновку про направлення справи за підсудністю, з огляду на наступне.

Статтею 27 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Як роз`яснено в п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що визначення критерію підсудності зазначеної категорії позовів, а саме: позовів, що виникають з приводу нерухомого майна є значно ширшим, ніж критерій позовів, де предметом спору є нерухоме майно або дії сторін щодо нерухомого майна, а також позови, де нерухоме майно є об`єктом, а не предметом спірних правовідносин, у зв`язку з чим в разі звуження визначеного частиною першою статті 114 ЦПК критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його визначенням лише предмета (об`єкта) позову втрачається сама можливість чіткого застосування зазначеної частини статті 114 ЦПК та виникають умови для порушення встановлених законом правил виключної підсудності за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна.

Отже, якщо, наприклад, пред`явлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору стосовно нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається із заявлених позивачем позовних вимог, останній просить суд: визнати шлюбний договір від 15.08.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тимошенко І.В., зареєстрований в реєстрі за №986 недійсним.

Як вбачається, зокрема, з умов п.2 шлюбного договору укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання недійсним якого позивачем заявлені вимоги, подружжя домовилося про непоширення дії статті 60 Сімейного Кодексу України на нерухоме майно набуте ОСОБА_2 під час шлюбу та зареєстроване на її ім`я, що є її особистою приватною власністю. Зокрема, дружині ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить:

будинок АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 0,1502 га, розташована в АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 0,1507, розташована в АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 0,0267 га, розташована в с. Нові Безрадичі, Старобезрадичівська сільська рада, Обухівський район, Київська область;

земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована в Київській області, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі;

земельна ділянка площею 0,0351 га, розташована в Київській області, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі.

Таким чином, заявлені позовні вимоги безпосередньо пов`язані із критерієм розмежування виключної підсудності, оскільки випливають із змісту шлюбного договору, складеного відносно нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що спірні правовідносини допускають застосування виключної підсудності, передбаченої ч. 1 ст. 30 ЦПК України, до спірних правовідносин підлягає застосування саме правила виключної підсудності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

В зв`язку з тим, що місцезнаходження нерухомого майна, що є предметом спору територіально не відноситься до Солом`янського району м. Києва, прихожу до висновку про передачу справи за підсудністю до належного суду, а саме Обухівському районному суду Київської області.

Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 32 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Справу 760/31560/19, провадження №2/760/8261/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Тимошенко Ірини Віталіївни про визнання шлюбного договору недійсним передати на розгляд до Обухівського районного суду Київської області, місцезнаходження якого за адресою: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 20, за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення ухвали.

СУДДЯ: