Справа № 487/6240/18
Провадження № 2/487/448/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14.01.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнка В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені, збитків від інфляції, трьох відсотків річних, штрафних санкцій та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

20.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені, збитків від інфляції, трьох відсотків річних, штрафних санкцій та моральної шкоди. Ухвалою судді від 16.10.2018 року зазначена позовна заява залишена без руху в звязку з тим, що позивачем не сплачений судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди. 30.10.2018 року позивач надав до суду клопотання про звільнення його від сплати судового збору. Ухвалою судді від 14.11.2018 року позивача звільнено від сплати судового збору та відкрито провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 07.06.2013 року між ним та відповідачем розірваний шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати із позивачем. 27.11.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва був виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, розмір яких рішенням суду у жовтні 2017 року збільшено до 1000 грн. Проте з 2012 року відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, в звязку з чим заборгованість відповідача становить 46438,87 грн. Тому, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню пеня, збитки від інфляції, три відсотки річних та штрафні санкції. Також позивач просив збільшити розмір аліментів до 6000 грн. в звязку зі зміною прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначив, що внаслідок несплати відповідачем аліментів йому завдано відповідачем моральну шкоду, оскільки він не може належним чином утримувати доньку, тому нервує, страждає безсонням, а тому просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Позивач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі сторін, та винести заочне рішення по справі.

Відповідач до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що з 14.01.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.06.2013 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП №125747, актовий запис за №630.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі 2/1412/4663/12 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550,00 грн. починаючи з 15.08.2012 року в до повноліття дитини. 27.11.2012 року по зазначеній справі судом виданий виконавчий лист. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.09.2018 року складеного головним державним виконавцем Кандзюба Н.М., станом на 13.06.2017 року заборгованість по аліментам з виконання зазначеного виконавчого листа складає 31872,20 грн.

Також, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 487/3158/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000,00 грн. починаючи з 13.06.2017 року в до повноліття дитини. 19.10.2017 року по зазначеній справі судом виданий виконавчий лист. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.09.2018 року складеного головним державним виконавцем Кандзюба Н.М., станом на 31.08.2018 року заборгованість по аліментам з виконання зазначеного виконавчого листа складає 46438,87 грн.

Також судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.10.2017 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки Департаменту праці та соціального захисту Укравління соціальних виплат і компенсації Інгульського району м. Миколаєва Федоров ОСОБА_4 знаходиться на обліку в управлінні та отримує тимчасову допомогу на одну дитину коли мати ухиляється від сплати аліментів.

Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно п. 17, 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За п. 23 цієї Постанови, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Ч.2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу у 2019 році в розрахунку на місяць становить: для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Враховуючи вищевикладене, збільшення розміру прожиткового мінімуму визначеного законом для дитини, а також той факт, що неповнолітня дитина знаходиться на повному утриманні позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині збільшення розміру присуджених рішенням суду аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2017 року підлягають зміні з 1000 грн. до 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до повноліття дитини.

Крім того внаслідок порушення відповідачем зобовязань по сплаті аліментів, згідно розрахунку позивачем здійснено нарахування витрат від інфляції 279750,00 грн., трьох відсотків річних 122094,00 грн., та неустойки 398555,00 грн. на загальну суму 700339,00 грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Еp = (A1х1%хQ1) + (A2х1%хQ2) +……… (Anх1%хQn), де: Еp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, яке є чинним та набрало законної сили, по справі №487/3298/17 від 13.02.2018 року вже стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів за період з 15.08.2012 року по 01.06.2017 рік у розмірі 10307,31 грн.

Враховуючи все вищевикладене суд не може погодитися з розрахунком суми пені, наведеним позивачем ОСОБА_1, а тому при визначенні суми пені враховує норми діючого законодавства України, правову позицію викладену у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №572/1762/15-ц, а також той факт, що за рішенням суду вже стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15.08.2012 року по 01.06.2017 року у розмірі 10307,31 грн., тому суд має наступний розрахунок пені:

червень 2017р. - 300,00 грн. (1000,00грн. х1% х 30 день);

липень 2017р. 310 грн. (1000,00 грн. х1% х 31 днів);

серпень 2017р. 310,00 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день);

вересень 2017р. 300,00 грн. (1000,00грн. х1% х 30 днів);

жовтень 2017р. 310 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день);

листопад 2017р. - 300,00 грн. (1000,00грн. х1% х 30 день);

грудень 2017р. 310 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день);

січень 2018р. - 310 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день);

лютий 2018р. 280,00 грн. (1000,00грн. х1% х 28 день);

березень 2018р. - 310,00 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день);

квітень 2018р. - 300,00 грн. (1000,00грн. х1% х 30 день);

травень 2018р. - 310 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день);

червень 2018 р. - 300,00 грн. (1000,00грн. х1% х 30 день);

липень 2018р. - 310 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день);

серпень 2018р. - 310 грн. (1000,00грн. х1% х 31 день).

Сума пені по несплаті за період з 01.06.2017 року по 01.09.2018 року аліментів становить 4570,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 на момент розгляду справи не було погашено у повному обсязі заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки, яка утворилась внаслідок недобросовісного здійснення нею свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини. Оцінюючи зібрані докази по справі суд приходить до висновку, що неустойка (пеня) за прострочення відповідачем сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за період з 01.06.2017р. по 01.09.2018р. становить 4570,00 грн.

Крім того, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача збитків від інфляції, 3% річних та штрафних санкцій задоволенню не підлягають на підставі положень ст. 196 СК України з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 8 СК України, якщо немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Спірні відносини щодо відповідальності платника аліментів за прострочення сплати аліментів врегульовані в повній мірі частиною першою статті 196 СК України. Відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат і трьох процентів річних (аналогічно положенню статті 625 ЦК України) встановлена частиною четвертою цієї статті в разі прострочення платником оплати додаткових витрат на дитину, що також вказує на відсутність підстав для поширення як цієї спеціальної норми права, так і статті 625 ЦК України, яка є загальною нормою права, на спірні правовідносини, що виникли у звязку з простроченням сплати аліментів їх платником.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів регулюється статтею 196 Сімейного кодексу України (далі СК України), якою вказані види стягнень не передбачені, а стаття 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до вказаного виду правовідносин не застосовується.

Також позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.4 Постанови ПленумуВСУ від31.03.1995№4„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог,передбачених ст.137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач,визначаючи розмір шкоди,та якими доказами це підтверджується.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховано глибину душевних страждань позивача, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодуванням моральної шкоди 3000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2019 року.

На підставі викладеного, ст. ст. 180-183, 192, 196 СК України, Керуючись ст.ст. 4-13,76-89,141, 258-273, 280-289 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені, збитків від інфляції, трьох відсотків річних, штрафних санкцій та моральної шкоди задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2017 року по справі №487/3158/17 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1000 грн. до 2000 грн., щомісяця, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2017 року по 01.09.2018 року у розмірі 4570,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_2, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.О. Гаврасієнко