Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 640/15383/15-ц

провадження № 61-20594св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Петрова Є. В.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року у складі судді Сенаторові В. М. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року в складі колегії суддів: Пономаренка Ю.А., Шевченко Н.Ф., Міненкової Н.О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який у ході розгляду справи уточнив та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту №121-п/05 від 11 березня 2005 року у сумі: 355 757,99 грн курсову різницю за кредитом, 8 992,41 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 192 668,70 грн. заборгованість за відсотками та 203 402,66 грн. заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків, а всього 751 829,35 грн. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 березня 2005 року між ОСОБА_1 та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» укладено договір кредиту №121-п/05, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти у сумі 114 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 17% річних у валюті. Вказані грошові кошти були надані відповідачу строком з 11 березня 2005 року по 10 березня 2010 року включно. На сьогоднішній день ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АБ «Факторіал-Банк» та ПАТ «СЕБ Банк», що стосується також прав вимог за кредитними договорами.

У зв`язку з тим, що зобов`язання в повному обсязі не виконано, утворилась заборгованість за договором кредиту, в той час як позивачем було надано кредит своєчасно та в повній мірі згідно умов договору. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором був укладений договір поруки від 11 березня 2005 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступник ПуАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 .

Проте у порушення положень договору кредиту, відповідачами не виконуються зобов`язання. З урахуванням того, що кредитний договір від 11 березня 2005 року було укладено в іноземній валюті, доларах США, та те, що курс долара США відносно гривні значно зріс, і станом на день подання позову та надання розрахунку становить 21,425702 грн. за 1 долар США, сума боргу, стягнута з відповідача рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова 11 листопада 2013 року в розмірі за тілом кредиту 26 484,47 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19 червня 2013 року становила 211 690,37 грн, збільшилась, та станом на 27 серпня 2015 року, складає 567 448,36 грн. З урахуванням того, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова стягнуто заборгованість станом на 19 червня 2013 року, позивач просив стягнути курсову різницю за кредитом у розмірі 355 757,99 грн, нараховані відсотки з 20 червня 2013 року, тобто з моменту винесення рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у сумі 8 992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192 668,70 та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Пеня за період з 28 серпня 2014 року по 25 червня 2015 року за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків складає 203 402,66 грн, а саме: 53 885,70 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 149 516,96 грн - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року уточнені позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту №121-п/05 від 11 березня 2005 року у розмірі 355 757,99 грн - курсова різниця за кредитом, 8 992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192 668,70 грн - заборгованість за відсотками та 203 402,66 грн - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків, а всього 751 829,35 грн на користь ПАТ «Фідобанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання заяви в сумі 3 654 грн. на користь ПАТ «Фідобанк».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитним договором № 121-п/05 від 11 березня 2005 року, укладеним з ОСОБА_1 не погашена, кредитний договір не є розірваним, нараховуються проценти та пеня, тому позовні вимоги про стягнення залишку заборгованості є обґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року, рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за відсотками у сумі 8 992,41 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 192 668,70 грн та пеню в розмірі 30 000 грн, а всього 222 668,70 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» судовий збір в сумі 2 050 грн, по 1 025 грн з кожного. В решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин положення статті 266 та частини 4 статті 267 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 6.1 договору кредиту строк дії договору сторонами визначено до 10 березня 2010 року, що збігається з останнім днем погашення по кредиту, як зазначалось банком у позовній заяві позичальник у визначений договором строк кредит не було повернуто. Тому початком перебігу строку позовної давності у зв`язку з простроченням слід вважати 11 березня 2010 року. Враховуючи дату звернення до суду, банком було пропущено строк позовної давності.

Крім того зазначав про припинення поруки ОСОБА_2 , що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині солідарного стягнення боргу, оскільки згідно частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 11 березня 2005 року між ОСОБА_1 та АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» укладено Кредитний договір № 121-п/05, згідно умов якого АБ «Факторіал Банк» надав позичальнику кредит в сумі 114 000 дол. США. Вказані грошові кошти були надані йому строком до 10 березня 2010 року зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 17,00% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором був укладений договір поруки від 11 березня 2005 року між АБ «Факторіал-Банк» правонаступник ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2

14 березня 2005 року було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милицею М.Л., зареєстрований в реєстрі за № 672, згідно якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (житлова площа 238,6 кв.м, загальна площа 582,8 кв.м), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

04 березня 2011 року рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі № 2018/2-359/11 позовні вимоги ПАТ «СЕБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитом, задоволено у повному обсязі.

13 квітня 2012 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

В ході примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості позивачу стало відомо про те, що 03 листопада 2010 року Червонозаводським районним судом м. Харкова постановлено рішення по справі № 2-3414/10, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки від 14 березня 2005 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року по цивільній справі №646/7301/13-ц за позовною заявою ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що є предметом іпотеки та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності в процедурі виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 450 238,24 грн, яка складається із заборгованості в гривні - 143 600,38 та в доларах США 38 363,30 (еквівалент в національній валюті 306 637,86 грн), виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , скасувавши реєстрацію їх місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» задоволені частково, а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки, належний на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , виселено ОСОБА_4 та відмовлено в частині виселення ОСОБА_1 .

Рішенням від 08 квітня 2014 року Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу задоволено, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року скасовано, ПАТ «Фідобанк» у позові відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року (справа № 6-23498 св 14), касаційну скаргу ПАТ «Фідобанк» задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

08 вересня 2014 року Апеляційним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Червнозаводського суду м. Харкова по справі № 646/1301/13-ц залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилив. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року залишено без змін.

Державним виконавцем Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо виконання зазначеного рішення суду.

18 серпня 2015 року постановою державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із зверненням стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що є предметом іпотеки та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 450 238,24 грн (т. 1 а.с. 267).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій, зокрема, вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на наведене, Верховний Суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі.

Встановивши фактичні обставини, апеляційний суд правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що після спливу строку кредитування банк позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду суд зробила висновок про відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, що був викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання чи додаткової перевірки доказів, обставини справи судом встановлено повно і всебічно, але допущено порушення норм процесуального права, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки подана ПАТ «Фідобанк» позовна заява містить вимоги майнового характеру, при пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру. При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 019,40 грн. При поданні касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 384,80 грн.

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвалені у справі судові рішення скасовані та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 8 404 (вісім тисяч чотириста чотири) гривень 20 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Петров

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк