ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
за участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Боярка-Водоканал», поданою представником - Закревською Людмилою Іванівною на рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Свої вимоги мотивувало тим, щоКП «Боярка-Водоканал» надає послуги населенню по централізованому водопостачанню та водовідведенню і діє на підставі Статуту. Відповідачі є споживачами КП «Боярка-Водоканал». Оскільки відповідачі є споживачами і користуються водопостачанням, тому зобов`язані сплачувати за послуги водопостачання та водовідведення згідно із затвердженими тарифами за кожен місяць. Позивач свої зобов`язання виконував у повному обсязі. Однак споживачі порушили п.п. 17, 18, 20 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 № 630. У відповідачів станом на 01.09.2018 року виникла заборгованість в сумі 36 954,30 грн. Крім того відповідно до ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦК України відповідачам було нараховано інфляційні витрати в сумі 20 522,24 грн. та 3 % річних збитків в сумі 2 986,10 грн. Тому, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів на його користь борг в сумі 60 462,64 грн., а також судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року у задоволенні позову Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального іпроцесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому зазначає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Надання послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача, на думку позивача, слід вважати фактичним укладенням договору.

Тому, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків. А з відповідачів підлягає стягненню нарахована заборгованість.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 60 462,64 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що КП «Боярка-Водоканал» надає послуги населенню по централізованому водопостачанню та водовідведенню і діє на підставі Статуту (а.с.19-22).

Позивач вказує, що відповідачі є споживачами КП «Боярка-Водоканал» і користуються водопостачанням, тому зобов`язані сплачувати за послуги водопостачання та водовідведення згідно із затвердженими тарифами за кожен місяць. Станом на 01.09.2018 р. у відповідачів наявна заборгованість в сумі 36 954,30 грн. На підтвердження своїх вимог, позивачем надано довідку від 11.09.2018 року (а.с.4).

Відповідачам було нараховано на суму боргу інфляційні витрати в сумі 20 522,24 грн. та 3 % річних збитків в сумі 2 986,10 грн. (а.с.6-14).

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що між сторонами у заявлений позивачем період були наявні договірні зобов`язання, що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і що вони фактично споживали житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у період, за який нараховано заборгованість позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

З огляду на ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

З урахуванням вимог п. 2 ч 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів того, що між сторонами було укладено договір на водопостачання, який діяв у заявлений позивачем період. Колегія суддів критично оцінює позицію апелянта, який стверджує, що відкриття рахунку слід вважати укладенням договору.

Так, у матеріалах справи міститься пустий, незаповнений бланк договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, який вказує на те, що КП «Боярка-Водоканал» надає послуги на договірних засадах (а.с. 15).

Проте, доказів того, що позивачем надсилалась відповідачам пропозиція укласти договір з водопостачання та водовідведення за таким зразком, суду не надано, як і не надано доказів того, що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вимоги ст. 19 Конституції України, принцип змагальності цивільного процесу та вимоги ЦПК України суд позбавлений можливості з власної ініціативи збирати докази на підтвердження вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Верховний суд України, розглядаючи справу № 6-2951цс15, зокрема, у своїй постанові від 20.04.2016 р. зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальніпослуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами належить до предмета доказування у справі (висновок ВСУ у справі №750/12850/16-ц).

Для встановлення обставин порушення відповідачами зобов`язання, суду слід встановити факт виникнення між сторонами спірних правовідносин та факт споживання відповідачами житлово-комунальних послуг, що надає позивач.

Позивач вказує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, оскільки вони фактично користувалися ними. На підтвердження цих обситавин, КП «Боярка-Водоканал» надає акт обстеження від 17.04.2019 року, згідно якого, перевірку системи водопостачання та водовідведення у спірній квартирі виконати неможливо, тому що споживач відсутній (а.с. 81).

Натомість, на спростування обставин щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами відповідачем до суду надано акт складений працівником позивача ОСОБА_4 06 травня 2010 року про відключення водовідведення у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.62).

Жодного належного та допустимого доказу на спростування поданого відповідачем акту від 06 травня 2010 року та підтвердження тих обставин, що водопостачання у спірній квартирі було поновлено до суду позивачем надано не було.

За таких обставин, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що доводи позивача про наявність водопостачання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та доведеність фактичного користування житлово-комунальними послугами відповідачами є необґрунтованими та недоведеними, оскільки вони суперечать письмовим матеріалам справ.

Доводи апеляційної скарги, також, не містять належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанцій, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові КП «Боярка-Водоканал» за його недоведеністю, необгрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Боярка-Водоканал», подану представником - Закревською Людмилою Іванівною залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Є.М. Суханова

С.В. Лівінський