Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 316/2580/15-ц

провадження № 61-12382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Воробйової І. А., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2006 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № 147.897, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 6 000,00 доларів США строком до 15 квітня 2008 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого станом на 21 травня

2015 року утворилась заборгованість в розмірі 22 250,52 доларів США, яка складається із: 3 934,20 доларів США - заборгованість за кредитом,

7 126,12 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 190,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Від цієї суми заборгованості слід відняти суму у розмірі 16 007,56 доларів США, яка була стягнута рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 грудня 2011 року у справі № 2-968/2011 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Таким чином, з відповідача на користь банку підлягає стягненню різниця, яка становить 6 242,96 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 вересня 2015 року складає

135 035,22 грн.

Посилаючись на зазначені обставини АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 242,96 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 вересня 2015 року складає 135 035,22 грн за кредитним договором від 14 квітня 2006 року

№ 147.897 та стягнути судові витрати по справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2006 року № 147.897, яка станом на 21 вересня 2015 року становить 22 250,52 доларів США, яка складається з: 3 934,20 доларів США - заборгованість за кредитом,

7 126,12 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 190,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 228,08 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує внаслідок чого станом на 21 вересня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 22 250,52 доларів США, яка складається з: 3 934,20 доларів США - заборгованість за кредитом,

7 126,12 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 190,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Від цієї суми заборгованості суд відняв суму у розмірі 16 007,56 доларів США, яка була задоволена рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 грудня 2011 року.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що заборгованість до стягнення становить 6 242,96 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 вересня 2015 року складає 135 035,22 грн.

При цьому апеляційний суд зазначив про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, оскільки за пунктом 4.7 кредитного договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів за даною угодою сторонами встановлено тривалістю 5 років.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року та залишити в силі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від

05 липня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки доказам, що наявні в матеріалах справи в їх сукупності, та вийшов за межі заявленим позовних вимог, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 250,52 доларів США, в той час коли АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути 6 242,96 доларів США. Позивач скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, щодо дострокового повернення тієї частини кредиту, що залишилась, та сплати належних йому процентів. А відтак строк кредитного договору закінчився. Нарахування відсотків за користування кредитом, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Апеляційний суд не перевірив підстави для закриття провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статі 205 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Енергодарського міського суду Запорізької області.

Зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від

13 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

У березні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 14 квітня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 147.897 згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 6 000,00 доларів США. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, але порушив умови кредитного договору, не надавши своєчасно грошові кошти банку.

У зв`язку з цим, станом на 21 вересня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 147.897 у розмірі

22 250,52 доларів США, яка складається з: 3 934,20 доларів США - заборгованість за кредитом; 7 126,12 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11 190,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 лютого 2011 року у справі № 2-958/2011 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 127 607,47 грн, яка виникла станом на 05 вересня 2011 року. Дане рішення суду набрало законної сили 23 травня 2012 року.

Таким чином сума заборгованості, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача становить 6 242,96 доларів США, що відповідно до курсу НБУ від 21 вересня 2015 року складає 135 036,22 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує внаслідок чого станом на 21 вересня 2015 року утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Врахувавши рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 лютого 2011 року у справі № 2-958/2011, яким стягнуто з

ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 127 607,47 грн, що еквівалентно 16 007,56 доларів США, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь банку різниці в розмірі 6 242,96 доларів США. Однак в резолютивній частині вказав суму яка підлягає до стягненню 22 250,52 доларів США.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вказаного не врахував, не звернув уваги на те, що АТ КБ «ПриватБанк» у 2011 році зверталось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 квітня 2006 року № 147.897, за наслідком розгляду якого 19 грудня 2011 року Енергодарським міським судом Запорізької області ухвалено відповідне рішення. Тобто банком використано своє право дострокового повернення кредиту, чим він самостійно змінив строк виконання основного зобов`язання. А отже нарахування заборгованості по тілу кредиту, процентів та пені після зміни строку виконання зобов`язання є неправильним та суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги:

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права(частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі допущено неправильне застосування норм матеріального права, додаткових збирання доказів матеріали справи не потребують, тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат:

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв?яку із скасуванням судових рішень та ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові, судові витрати понесені відповідачем за подання касаційної скарги у розмірі 2 673,08 грн слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 673,08 грн судових витрат, понесених за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття судом касаційної інстанції постанови, скасовані рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило