Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа №640/10807/18

провадження №61-46004св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОрловаОлена Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2018 року у складі судді Зуб Г. А. та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І.,

Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок літ. «А-2» з підвалом літ «Ап», балконом літ. «а1», ганком літ. «а», гараж літ. «Б», та земельну ділянку, розташованих по АДРЕСА_1

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 має намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнати недійсними нотаріально посвідчених договорів дарування від 24 грудня 2013 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, щодо земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 і житлового будинку літ. «А-2» з підвалом літ. «Ап», балконом літ. «а1», ганком літ. «а» та гаража

літ. «Б», розташованого за наведеною адресою, а також застосувати наслідки недійсності правочинів, зокрема, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями, розташованих за вказаною адресою.

Зазначала, що нерухоме майно, яке є предметом оскаржуваних правочинів, набуте нею з чоловіком ОСОБА_6 під час шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності. Дарувальником за вказаними договорами є її чоловік. Згоду на відчуження майна заявник не надавала. У зв'язку із появою обґрунтованої підозри про свідоме вчинення обдарованим ОСОБА_7 дій, спрямованих на заволодіння зазначеним нерухомим майном шляхом обману та зловживання довірою батька ОСОБА_6 з метою відчуження його третім особам, чи отримання кредиту під його заставу, оскільки іншого житла сім'я не має.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області

від 12 вересня 2018 року, заяву задоволено частково.

Накладено заборону відчуження на житловий будинок літ. «А-2» з підвалом літ. «Ап» та балконом літ. «а1», ганком літ. «а», гаражем літ. «Б», та на земельну ділянку, на якій вони розташовані, що знаходяться по АДРЕСА_1 вирішення спору по суті.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки предметом розгляду цієї справи є визнання договорів дарування житлового будинку разом з прибудовами та земельної ділянки недійсними, то вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на вказане нерухоме майно, є співмірними із заявленими позовними вимогами. Суд дійшов висновку про імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви позивача.

Також суд вважав за доцільне відмовити в накладенні арешту так як позивач не надала доказів, що вказане нерухоме майно на даний час належить відповідачу.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що доводи, якими обґрунтовано заяву про забезпечення позову надумані, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Будь-яких письмових доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачем до суду не надано, про що також суд указав в оскаржуваній. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що нерухоме майно, що є предметом спору у даній справі, та на яке накладено заборону відчуження перебуває у власності відповідача. До заяви про забезпечення позову також не додано жодного доказу, що відповідач намагався вчинити дії щодо реалізації спірного майна.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, заявленим позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати безпосередній зв'язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, щоб вжиті заходи не перешкоджали господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суди встановили, щоміж сторонами у справі існує спір щодо предметом розгляду справи є визнання договору дарування житлового будинку недійсним, тобто ставиться під сумнів законність набуття права власності на спірний житловий будинок ОСОБА_6

Встановивши, що забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом спору у даній справі, є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про наявність підстав для частково задоволення заяви.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову суди першої та апеляційної інстанцій врахували обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшли обґрунтованого висновку щодо застосування заходу забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення апеляційним судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Згідно статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська