Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 635/3593/14-ц

провадження № 61-34275св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Куриленко Світлана Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року у складі судді Полєхіна А. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року

у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Овсяннікової А. І., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 березня 2000 року, вона придбала

у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 13/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

У жовтні 2004 року частина земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована за зазначеною вище адресою оформлена за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, інша частина цієї ж земельної ділянки площею 0,0356 га оформлена за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Зазначала, що 13/50 частки зазначеної вище земельної ділянки належало їй, 37/50 частки - ОСОБА_4 .

У травні 2008 року між нею та ОСОБА_4 укладена угода про фактичне користування земельною ділянкою, згідно з якою встановлено порядок володіння, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою між співвласниками відповідно до визначених часток - 50/100 кожного.

У вересні 2008 року ОСОБА_4 продав свою частку земельної ділянки ОСОБА_2 . Між нею та ОСОБА_2 не досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд встановити порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року залучено до участі у справі третю особу - приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Куриленко С. В.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 червня

2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновку експертизи

є неможливим, оскільки при складанні висновку експерт виходив із того, що частки співвласників є рівними, що не відповідає інформації, яка міститься у правовстановлюючих документах позивача та відповідача.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилено. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновку експертизи є неможливим, оскільки при складанні висновку експерт виходив із того, що частки співвласників є рівними, що не відповідає інформації, яка міститься

у правовстановлюючих документах позивача та відповідача. Надання позивачу у користування більшої частини земельної ділянки, ніж належить їй на праві власності, за відсутності на це згоди відповідача, порушуватиме право останнього.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 23 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 635/3593/14-ц зХарківського районного суду Харківської області.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди належно не дослідили обставини справи, а саме не надано належної оцінки угоді про фактичне користування земельною ділянкою, яка укладена між нею та ОСОБА_4 та посвідчена Височанською селищною радою Харківського району Харківськоїї області. Відповідно до якої встановлений порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, в якій частка кожного у спільній власності визначена у розмірі 50/100 частин, що було чітко зафіксовано на плані, який є частиною цієї угоди.

Також суди попередніх інстанцій не взяли до уваги свідчень

ОСОБА_4 .

Апеляційний суд відмовив у задоволенні її клопотань про виклик свідків.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників процесу

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що при ухваленні рішення судом першої та апеляційної інстанцій, відповідно до вимог статті 214 ЦПК України

2014 року, з`ясовано обставини, що мають значення для правильного її вирішення. Вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 березня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала

13/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за номером

АДРЕСА_1 (а.с. 71 т. 1).

Рішенням ІХ сесії Височанської селищної ради від 24 грудня 2003 року безоплатно передано у спільну часткову власність іншому співвласнику будинку - ОСОБА_4 37/15 частини та ОСОБА_1 -

13/50 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1856 га, у тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,356 га, яка розташована по

АДРЕСА_1 (а.с. 67 т. 1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки відповідно до їхніх часток у праві спільної власності (а.с. 5, 6, 136, 137 т. 1).

19 вересня 2008 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав 37/50 частини житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, які знаходяться за адресою:

АДРЕСА_2 частки земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель

і споруд та 37/50 часток земельної ділянки площею 0,0356 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 134, 138).

Таким чином, ОСОБА_2 набув право власності на 37/50 частини будинку по АДРЕСА_1 з відповідною частиною земельної ділянки, наданою згідно з рішенням ІХ сесії Височанської селищної ради від 24 грудня

2003 року у спільну часткову власність.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2014 року у цій справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз

ім. М. С. Бокаріуса від 26 листопада 2014 року № 9105 запропоновано два варіанти користування земельною ділянкою.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 86 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на землю можуть бути громадяни та юридичні особи. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з указаним позовом, просила здійснити розподіл спірної земельної ділянки пропорційно часткам сторін - по 50/100 кожному.

Судами встановлено, що право власності на будинок

АДРЕСА_1 зареєстровано таким чином: 37/50 частки за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Куриленко С. В., зареєстрованого за № 2658; 13/50 частки за

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня

2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаража Н. П., зареєстрованого за № 520 (а.с. 140 т. 1).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз

ім. М. С. Бокаріуса № 9105 запропоновано два варіанти користування земельною ділянкою (а.с. 44-50 т. 1).

Ураховуючи зазначене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що жоден із запропонованих варіантів поділу не може бути прийнято судом, оскільки ОСОБА_1 належить 13/50 частини, а відповідачу - 37/50 частини земельної ділянки, розташованої

по АДРЕСА_1 , а при проведенні дослідження та складенні експертного висновку судовий експерт виходив із того, що частки співвласників у праві спільної власності є рівними, що не відповідає правовстановлюючим документам позивача та відповідача.

Згідно з частиною першою статті126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилено доводи позивача про те, що відповідно до угоди про фактичне користування земельною ділянкою, укладеною між ОСОБА_1 та колишнім власником

37/50 частини земельної ділянки ОСОБА_4 , співвласниками встановлено порядок фактичного користування земельною ділянкою згідно з планом, доданим до угоди, та новий власник не може порушувати цю угоду, оскільки зміни до державних актів на землю відповідно до цієї угоди та відповідно до статті 126 ЗК України ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не вносились.

Отже, вказана угода не є обов`язкової для виконання новим співвласником земельної ділянки ОСОБА_2 .

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що надання позивачу у користування більшої частини земельної ділянки, ніж належить їй на праві власності, за відсутності згоди на це відповідача, порушуватиме право власності останнього, тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано до спірних правовідносин положення статей 86, 88, 126 ЗК України та дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк