ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Херсон

Справа № 667/4324/15-ц

Провадження № 22ц/819/186/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 20 серпня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Радченко Г.А., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог банк послався на те, що 13 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №Ф070270П, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 20000,00 доларів США, строком до 12.04.2019р., зі сплатою 11 відсотків річних.

Для забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 13 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки №02-23-Ф070270П-673.

Оскільки ОСОБА_2 зобов'язання за договором належним чином не виконував, станом на 12 грудня 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 478807,02 грн., яку банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вирішити питання стягнення судових витрат по справі.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 20 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ«Укрсоцбанк» задоволено.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ«Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 30476,49 грн., що в перерахунку в національну валюту становить 478807,02 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 17 608,18 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 276 636,85 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 10 203,82 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 160 309,23 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 14 839,34 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 27 021,60 грн., вирішено питання стягнення судових витрат.

Ухвалою суду Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що відповідачі не були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, про ухвалене у справі рішення довідалися восени 2018 року, що вплинуло на неможливість своєчасно подати заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно пункту п.4.5 кредитного договору зобов'язання між сторонами договору припинилися через 60 днів після невиконання позичальником обов'язку щодо щомісячного погашення заборгованості. Останній платіж був сплачений боржником 15 січня 2009 року, а з позовом банк звернувся до суду у червні 2015 року, тобто після спливу строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити, заочне рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №Ф070270П, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 20000,00 доларів США строком до 12.04.2019р., зі сплатою 11 процентів річних(а.с.10-14).

Пунктом 1.1.2 договору визначено, що погашення кредиту (траншів) здійснюється щомісячно, до 10 числа місяця наступного за місяцем, у якому відбулося завантаження кредитної лінії.

За змістом договору сторони не погодили строк позовної давності, а відтак слід рахувати, що строк позовної давності є загальним та дорівнює три роки ( ст.257 ЦК України).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором, 13 квітня 2007 року між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір поруки №02-23-Ф070270П-673, за умовами якого поручитель ОСОБА_3 поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (а.с.18-20).

Також встановлено, що позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, в результаті чого станом на 11 грудня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 30476,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 478807,02 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 276 636,85 грн.; заборгованості по процентам в сумі 160 309,23 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 14 839,34 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 27 021,60 грн.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання який не визначений бо визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

З матеріалів справи встановлено, що останній платіж ОСОБА_2 здійснено 15 січня 2009 року, а черговий платіж, згідно графіку погашення кредиту, він повинен був сплатити 10 лютого 2009 року.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно пункту 4.5 кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Тобто, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни.

В зв'язку з невнесенням боржником чергового платежу 10 лютого 2009 року, з 11 лютого 2009 року мало місце невиконання позичальником обов'язків по кредитному договору, яке тривало більше 60 календарних днів.

Отже, з урахуванням положень п. 4.5 кредитного договору та відповідно до норм ч.2 ст. 1050 ЦК України, в зв'язку з невиконанням умов договору більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та ОСОБА_2 зобов'язаний погасити кредит повністю протягом одного робочого дня.

Таким чином, трирічний строк позовної давності для кредитора почався у квітні 2009 року та закінчився у квітні 2012 року. Переривання строку позовної давності не встановлено.

За наведених обставин можна дійти висновку, що на момент звернення банку до суду із даним позовом 09 червня 2015 року трирічний строк позовної давності сплинув, доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати обґрунтованими.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 13 лютого 2019 року справа 323/1228/16-ц; від 05 вересня 2018 року справа 756/7362/14-ц та інш.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Матеріали справи свідчать, що скаржник в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі, посилався на те, що не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, тому не мав можливості реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті вимог.

Суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п'ятої статті 74 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, порушив право відповідача ОСОБА_2 бути поінформованим про дату, час та місце судових засідань (частина друга статті 6 ЦПК України ). В матеріалах справи є поштовий конверт, адресований судом відповідачу, разом із бланком повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернутий відділенням поштового зв'язку за закінченням строку зберігання (а.с.45). За наведених обставин та з урахуванням вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, у редакції 2004 року, відповідач не може вважатися повідомленим належним чином про дату, час та місце судових засідань.

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, зазначивши, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Одночасно у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей для подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Встановлено, що апелянт заявив про застосування позовної давності до спірних правовідносин, а також його представник - адвокат Сергет В.В. під час розгляду справи судом апеляційної інстанції подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій просив відмовити у позові у зв'язку із пропуском банком строків позовної давності.

Встановивши обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відмову у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позовної давності є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст.267 ч.4 ЦПК України. Разом із цим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки подана лише позичальником, який при подачі скарги у відповідності до вимог законодавства діє самостійно, оскільки не має повноважень на представлення інтересів ОСОБА_3.

На підставі викладеного, заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 серпня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню, з прийняти в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 серпня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

Л.А. Приходько