Справа № 310/6435/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердянську, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з жилого приміщення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

07.08.2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою суду 10.08.2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

27.08.2018 року позивач подав позовну заяву (уточнену) до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення (а.с.23-24).

Ухвалою суду від 28.08.2018 року відкрито провадження у справі (а.с.27).

05.10.2018 року позивач ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми, набутої без достатньої правової підстави (а.с.74).

Ухвалою суду від 09.10.2018 року зустрічна позовна заява була повернута позивачу (а.с.75).

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилається на те, що їй, на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1992 року, належить право власності на будинок №32 по вул. Миру в с. Кримка Бердянського району Запорізької області. В будинку крім неї зареєстровано місце проживання її чоловіка ОСОБА_7 та синів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 Через те, що вся сімю постійно перебувала за межам України на заробітках, вона, на прохання відповідачів, дозволила їм тимчасово пожити в будинку. В подальшому відповідачі обіцяли викупити у неї будинок. У березні 2014 році відповідачі заселися в будинок і проживають там до цього часу без реєстрації. У квітні 2018 року у неї виникла необхідність вселитися в належний їй на праві власності будинок, про що вона в усній формі повідомила відповідачів, запропонувала їм добровільно звільнити будинок до 01.08.2018 року. Проте відповідачі до цього часу не виселилися з будинку. Посилаючись на ст.391 ЦК України просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Суду додатково пояснив, що у 2014 році між позивачем і відповідачами дійсно була досягнута усна домовленість про те, що відповідачі будуть проживати в будинку і щорічно протягом чотирьох років сплачувати їй вартість будинку по 10000,00 грн. на рік, в рахунок майбутньої його купівлі. Але свої обіцянки відповідачі не виконали. У квітні 2018 року позивач попередила відповідачів про виселення з будинку, але її вимоги вони ігнорують, з будинку по цей час не виселилися, чим перешкоджають їй у вільному користуванні і розпорядженні своїм майном. Відповідачі мають у власності будинок, який знаходиться в цьому ж селі. Просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечують. Відзиву на позов не подавали. В судовому засіданні суду пояснили, що позивач запропонувала їм купити у неї будинок. Вони домовилися, що оселяться в ньому і будуть сплачувати їй щорічно грошові кошти за будинок. Домовилися купити будинок за 40000,00 грн. За цей час вони сплатили позивачу 15000,00 грн. Але згодом позивач відмовилася отримувати від них гроші і вимагає виселитися з будинку. Їм виселятися нікуди, оскільки їхній будинок знаходиться у непридатному для проживання стані. Проти задоволення позову заперечують, оскільки позивач не повернула їм сплачені ними в рахунок купівлі будинку грошові кошти. Просили відмовити в задоволенні позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 суду показали, що відповідачі дійсно у 2014 році оселилися в будинку № 32 по вул. Миру в с. Кримка. Позивач розказувала їм, що домовилася з відповідачам про те, що вони викуплять у неї цей будинок протягом 4 років. Але домовленості не дотрималися. Позивач неодноразово попереджала їх про виселення з будинку. Відповідачі мають в селі свій будинок.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником будинку №32 по вул. Миру в с. Кримка Бердянського району Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1992 року (а.с.4-5).

Позивач ОСОБА_4 і відповідачі ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_5 у 2014 році усно домовилися про оренду будинку з подальшим його викупом, але письмового, нотаріального договору, як це передбачено ст.ст. 810-1, 811 ЦК України, про це не уклали. Влітку 2014 року відповідачі оселилися в будинку позивача і проживають в ньому по цей час. Протягом 2014-2016 рр. відповідачі сплатили позивачу 15000,00 грн.

Як зазначає позивач, у квітні 2018 року у неї виникла необхідність вселитися в належний їй на праві власності будинок, про що вона в усній формі повідомила відповідачів, запропонувала їм добровільно звільнити будинок до 01.08.2018 року. Але відповідачі відмовляються виселятися з будинку.

Місце проживання відповідачів фактично зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідками Долинської сільської ради ( а.с.36,37,39).

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним.

Судом встановлено, що відповідачі не є членами сімї власника будинку - позивача ОСОБА_4 Спільно з власником житлового будинку відповідачі не проживали, спільним побутом з нею не були повязані. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Позивач усно попереджала відповідачів про вивільнення житла. Тобто відповідачі перешкоджають позивачу у здійсненні її прав користування та розпорядження її власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок №32 по вул. Миру в с. Кримка Бердянського району Запорізької області шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 з житлового будинку №32 по вул. Миру в с. Кримка Бердянського району Запорізької області без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідачі: ОСОБА_2 - місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

ОСОБА_3 - місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2;

ОСОБА_5 - місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне судове рішення складено 21.01.2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_12