ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/318/19 Справа № 187/806/18 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І.М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, Державної нотаріальної контори Петриківського нотаріального округу Дніпропетровської області, Відділу у Петриківському районі міськрайонного управління у Петриківському районі та м. Кам'янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, Державної нотаріальної контори Петриківського нотаріального округу Дніпропетровської області, Відділу у Петриківському районі міськрайонного управління у Петриківському районі та м. Кам'янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3. Вона та її сестра Поліна не претендували на домогосподарство та земельну ділянку, яка належала матері, так як весь час там жив її брат ОСОБА_4, який успадкував це майно. Позивач постійно проживала у м. Жданівка Донецької області і не знала, що її мати мала сертифікат на землю. У 2014 році ОСОБА_1 переїхала в с. Ульянівка і має статус особи, переміщеної з тимчасової окупованої території України. Їй стало відомо, що її племінник - відповідач ОСОБА_2 володіє земельним паєм розміром 6,970 га., який за життя належав матері позивача.

ОСОБА_1 вважала, що вона з поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини, а саме - на 1/3 частину всього майна, яке належало її матері ОСОБА_3, її братом був прихований факт наявності земельного сертифіката, отриманий за життя матір'ю.

На підставі наведеного, позивач просила суд продовжити їй строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3, зобов'язати відділ у Петриківському району міськрайонного управління у Петриківському районі та м. Кам'янське Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зареєструвати за нею право власності на 1/3 частину вищезазначеної земельної ділянки.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог. Так, судом не було взято до уваги поважність причин пропуску позивачем строку на спадкування спірної земельної ділянки, оскільки про її існування їй стало відомо тільки у 2018 році. Крім того судом було залишено поза увагою, що відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти спадкування позивачем ОСОБА_1 1/3 частини спірної земельної ділянки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.7-8). З 21.11.1986 року позивач була зареєстрована та мешкала у м. Жданівка Донецької області. З 18 серпня 2014 року перемістилася з тимчасової окупованої території в Дніпропетровську область Петриківського району с. Ульянівка.

Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Відповідно до листа завідуючої державної нотаріальної контори Петриківського району, після смерті ОСОБА_3 заводилась спадкова справа за № 53/2001.

14.02.2001 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом сину померлої ОСОБА_4, який проживав у АДРЕСА_1 і який фактично прийняв спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, що складалось із сертифіката на право на земельну ділянку розміром 3,78 га (а.с. 66).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що нею з поважних причин пропущено строк на спадкування після смерті матері спірної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що нормами ЦК 1963 року не передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, позивач ОСОБА_1 не вступила в управління або володіння спадковим майном або його частиною з березня 1995 року, не надала доказів про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, фактично відмовилась від спадщини, так як не вчинила жодної дії, яка б свідчила про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Частинами 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року) передбачено, що відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Оскільки мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, до даних правовідносин між сторонами слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Згідно статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 426 від 31.08.2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно був зареєстрований та проживав разом з матір"ю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.83)

Згідно відповіді нотаріуса, 14.02.2001 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом сину померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який проживав у АДРЕСА_1 і який фактично прийняв спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, що складалось із сертифіката на право на земельну частку (пай) розміром 3,78 га. Заяв від інших спадкоємців не надходило. (а.с. 66).

24 січня 2008 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серї НОМЕР_1. (а.с.52)

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Наведені норми закону та фактичні обставини справи свідчать про те, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, був батько відповідача ОСОБА_4

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 жодних дій щодо прийняття спадщини не вчинили.

Частиною 1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року обумовлено, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня смерті матері ОСОБА_3 жодної дії на прийняття спадщини не вчинила, знала, що спадщину після смерті матері прийняв її брат ОСОБА_4, особисто із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. Зазначені осбтавини позивач підтвердила у позовній заяві та протягом розгляду справи.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Посилання апелянта на те, що нею пропущено строк на спадкування спірної земельної ділянки після смерті матері з поважних причин, не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 сама підтвердила, що вона не зверталася у встановленому законом порядку до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини з тих підстав, що спадщину приймає її брат ОСОБА_4 При цьому, доводи апелянта щодо того, що від неї приховали наявність у її матері за життя спірної земельної дялянки (паю) не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Тобто, не вчинивши дій на прийняття спадщини - домоволодіння і земельної ділянки для його обслуговування, позивач не прийняла і спадщину у вигляді земельної ділянки (паю).

Доводи апеляційної скарги про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існувала домовленість про те, що відповідач не заперечує проти спадкування позивачем 1/3 частини земельної ділянки належними та допустимими доказами не підтверджені.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження та не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в мате

ріалах справи письмовими доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Керуючись ст.ст.259, 367, 369, 374, 375,381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю.Ткаченко

Л.О.Каратаєва