ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2428/19 Справа № 174/725/18 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.

при секретарі - Синенко Є.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія»,

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» /далі-ПАТ «ОГХК»/ звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості /а.с.2-5/.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОГХК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено /а.с. 28-31/.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ПАТ «ОГХК» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги /а.с. 34-35/.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ПАТ «ОГХК» на Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, сторони перебували у трудових відносинах, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 250 від 13.10.2016 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК» Сторчака А.С., згідно якого ОСОБА_2 прийнято з 19.10.2018 року по 19.01.2017 року на роботу на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху водопостачання /а.с. 6/, а згідно з копією наказу від 16.01.2017 року № 37-П про переведення, ОСОБА_2 з 20.01.2017 року переведено у тих же цеху і службі постійно /а.с. 18/.

Наказом № 931-П від 29.09.2017 року ОСОБА_2 30.08.2017 року звільнено з роботи відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України (прогул без поважних причин), бухгалтерії підприємства надано розпорядження здійснити остаточний розрахунок з ОСОБА_2 з урахуванням утримання із заробітної плати за 4 дні відпустки, які були надані в рахунок не відпрацьованої частини робочого року за період з 30.08.2017 року по 18.10.2017 року /а.с. 9-10/.

Згідно наказу № 923 від 21.04.2017 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК» Сторчака А.С. відповідач ОСОБА_2 перебував у відпустці тривалістю 24 календарні дні, з 03.05.2017 року по 27.05.2017 року, за період роботи з 19.10.2016 року по 18.10.2017 року /а.с. 7/.

Статтею 2 Закону України «Про відпустки» визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи(посади), заробітної плати(допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Право працівника на щорічну основну та додаткову відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року (ст. 10 Закону України «Про відпустки»).

Факт здійснення нарахування заробітної плати за час відпустки та перерахування цих грошових коштів 07.02.2017 року на заробітну картку відповідача на загальну суму 3458,00 грн. підтверджується листом від 27.07.2018 року Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», згідно якого банк підтвердив зарахування грошових коштів у травні 2017 року в розмірі 3458,00 грн. на картковий рахунок ОСОБА_2 /а.с. 8/.

Розмір заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується довідкою № 2104 від 05.10.2017 року, згідно з якою заборгованість за невідпрацьовані відповідачем 4 дні відпустки становить 507,57 грн. /а.с. 11-12/.

Позивачем направлено на ім'я відповідача претензію від 19.12.2017 року за вих. № 01-38/6408, згідно якої повідомлено відповідача про його звільнення та запропоновано в строк до 28.12.2017 року повернути на користь позивача грошові кошти в сумі 507,57 грн. /а.с. 13-14/ Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену претензію відповідачем отримано 26.12.2017 року /а.с.15/.

Положеннями ст.22 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Статтею 127 КЗпП України, на яку посилався позивач в обґрунтування позову, визначено обмеження відрахувань із заробітної плати.

Пунктом 2 частини другої вказаної статті передбачено, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі, організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільнені працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Докази щодо видання наказу ПАТ «ОГХК» про відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 спірних коштів, позивачем суду першої інстанції надані не були.

В суді першої інстанції також було правильно встановлено та не оспорювалось сторонами, що сума заборгованості у розмірі 507,57 грн. є платежем, прирівняним до заробітної плати, яка була отримана відповідачем від позивача в якості відпускних за період до закінчення робочого року, за який він одержав відпустку повної тривалості.

У відповідності до ст. 1212 ч. 1 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Таким чином, оскільки підставою отримання відповідачем суми у розмірі 507,57 грн. було його право на отримання відпустки, яке після його звільнення до відпрацьованого періоду, за який ця відпустка надавалася, відпало, то суд першої інстанції правильно вважав, що вказана сума вважається безпідставно набутою відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, враховуючи, що позивачем не було доведено суду першої інстанції належними та допустимими доказами факт рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача при отриманні ним коштів за період відпустки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача у цій справі не підлягають задоволенню, з урахуванням положень, передбачених 1215 ч. 1 п. 1 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем були безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї за відсутності рахункової помилки з боку позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача зазначених коштів та правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права до виниклих правовідносин між сторонами є безпідставними.

Інші доводи апелянта є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену в його позові у цій справі.

Будь-яких доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» - залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров