Провадження № 2/742/1355/19
Єдиний унікальний № 742/3234/19
28 листопада 2019 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Короткої А.О.,
при секретарі - Здоровець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником вказаного вище будинку на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.2009 року, засвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №294. На момент придбання позивачкою зазначеного будинку в ньому вже була зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , яка фактично в ньому не проживала з моменту реєстрації і до даного часу. Оскільки на сьогоднішній день у відсутності ОСОБА_2 позивачка не може в позасудовому порядку зняти її з реєстрації, що обмежує її у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, в тому числі і з надмірною сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, то вона змушена звернутися до суду з даним позовом.
У судове засідання позивачка не з`явилася, проте завчасно подала клопотання до суду, згідно з яким позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.19).
Відповідач в судове засідання не з`явився також, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно.
У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 27.02.2009 року, засвідченого приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №294, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.7).
З довідки №03-04/607 від 04.10.2019, виданої виконавчим комітетом Дідовецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, вбачається, що в АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте за вказаною адресою фактично не проживає. На даний час місце її проживання невідоме (а.с.18).
Відповідно до акту обстеження від 11.09.2019 року факту проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що вона за даною адресою зареєстрована, але фактично не проживає з 2008 року. На даний час місце її проживання невідоме (а.с.8). Факт реєстрації ОСОБА_2 за згаданою адресою підтверджується і копією домової книги для прописки громадян (а.с.9-10).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, проте відповідачка не є членом сім`ї ОСОБА_1 .
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою.
У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідачка хоч і значиться зареєстрованою у буд. АДРЕСА_1 , але фактично за нею не проживає з 2008 року, чим створює перешкоди позивачці у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідачку такою, що втратила право користування зазначеним вище будинком.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401, керуючись ст.12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН - невідомий ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН - невідомий, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН - невідомий, судові витрати по справі у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленим ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 09.12.2019 року.
Суддя А.О.Коротка