Провадження № 2/638/1397/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретарів Романовій О.В., Комлєва Д.В.,

Тягунової Р.Ю.

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ :

27.12.2017 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору.

В подальшому, ОСОБА_3 подав заяву про зміну предмета та підстав позову та просив визнати недійсним Договір №EU-541 від 18.11.2017, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 ; визнати недійсним Договір ДБ №EU-541 від 18.11.2017, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 ; визнати недійсним Договір споживчого кредиту №АВН0RX08 від 18.11.2017, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк»; стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вартість товару, перераховану ПАТ «Акцент-Банк» згідно платіжного доручення №BLFZ09BI91 від 18.11.2017 у сумі 21710,81 грн; стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди та просив судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що 18.11.2017 між ним та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір EU-541 на виготовлення та передачу ПВХ-конструкцій на суму 19 989 грн. та Договір на ДБ №EU-541 на виготовлення та передачу ДБ. На суму 7 500 грн. Загальна сума вартості товару за двома договорами склала 27 489 грн. З метою попередньої оплати товару ОСОБА_3 уклав з ПАТ «Акцент-Банк» договір споживчого кредиту №АВН0RX08 на суму 27 489 грн. Разом з тим, на думку позивача, умови договорів є несправедливими, такими, що вчинені під впливом обману, а тому вважає, що вони мають бути визнані недійсними.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, упоноважив адвоката Чупріна О.О. представляти його інтереси.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Натомість представник відповідача ФОП ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4

Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 18.11.2017 між ним та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір EU-541 на виготовлення та передачу ПВХ-конструкцій на суму 19 989 грн. та Договір на ДБ №EU-541на на виготовлення та передачу ДБ на суму 7 500 грн. За змістом договорів, Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій по розцінкам Виконавця . В свою чергу Замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно з умовами даних Договорів. Загальна сума вартості товару за двома договорами склала 27 489 грн., завдаток становить 21 710, 81 грн.

Відповідно до Додатку № 1 до кожного Договору, позивач своїм особистим підписом підтвердив, що він під час укладання договору належним чином повідомлений, що ПВХ конструкції виготовляються з використанням скла, розкроєного під визначений Замовником, індивідуальний розмір.

Згідно Додатку № 3 до Постанови КМУ від 19.03.1994 року № 172 затверджений перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Відповідно до даного переліку скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягають поверненню. Враховуючи викладене, розірвання договору не допускається. У випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення кредиту.

Встановлено, що 18.11.2017 з метою попередньої оплати товару позивач уклав з ПАТ «Акцент-Банк» договір споживчого кредиту на суму 27 489 грн. Відповідно до заяви позичальника №АВН0RX08 між позивачем ОСОБА_3 з однієї сторони та ПАТ «Акцент-Банк» з іншої сторони було укладено Договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Банк надає ОСОБА_3 кредит у розмірі 27 489 грн., строком на 36 місяців (з 18.11.2017 по 17.11.2020 включно), зі сплатою відсотків у розмірі 0,12 % річних. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту складає 1099,56 грн., щомісячний платіж у сумі 765,02 грн., з 29.05.2018 у сумі 10864,58 грн., період сплати з 23 по 28 число кожного місяця.

Як вбачається з пунктів 13 та 15 вищевказаної заяви, позивач своїм підписом підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ «Акцент-Банк», а також погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами, що розміщені на сайті Банку, Тарифами складає між позивачем та Банком кредитно - заставний договір.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов&apos;язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частинами 1-5 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України, визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, за змістом ч. 1 ст.229, ч. 1 ст.230 ЦК України, правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину. Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обо`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Судом встановлено, що умови погоджені із замовником і добровільно ним прийняті. Зміст і умова угоди не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України.

Позивач власноручно та добровільно підписав договір на виготовлення ПВХ конструкцій, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами зазначених договорів.

Позивачем також проставлено відповідний підпис у додатку № 1 до договору, згідно якого він підтвердив, що скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню та йому у повному обсязі надана інформація про умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту.

Таким чином, доказів щодо того, що позивач був введений в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживача.

Згідно до ч. 1 ст.865, ч. ч. 1, 2 ст.872 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

В той же час, позовних вимог про розірвання вказаного договору у зв`язку з тим, що надані позивачу вікна є не тої форми, позивачем не заявлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Договору EU-541 та Договору на ДБ №EU-541 на недійсними.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ,ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що «Фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування».

У частині 4 пункту 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»встановлено: «У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповіднодо п.14.Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що свобода договору при укладенні кредитного договору № ABH0RX08 від 18.11.2017, не є абсолютною та обмежується спеціальними нормами законодавства у сфері споживчого кредитування. За таких умов, сторони кредитного договору не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, оскільки, урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг»встановлено обов`язок кредитора, щодо неухильного дотримання вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 4 частини 1 статті 4 та частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Вимогою ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов`язано Банки перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, із зазначенням викладеної в цих умовах переліком інформації.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Вимогами ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту Банки зобов`язані зазначати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Як встановлено судом, Позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Банк свої зобов`язання по договору виконав, позичальник, в свою чергу, отримав грошові кошти для споживчих потреб, які були перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_4 .

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання договорів недійсними.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 206,200,247 263-265 ЦПК України, ЗУ «Про захист права споживачів», 203,229,230,865,872,1054 ЦК України,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.06.2019

Суддя - І.В. Семіряд