Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 640/18143/16-ц

провадження № 61-33600ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року у складі судді Попрас В. О. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у складі суддів: Сащенко І. С., Овсяннікової А. І., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , уточнивши позовні вимоги просило стягнути з відповідачів заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 червня 2013 року по 31 травня 2016 року у розмірі 6 887,53 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Київським районним судом 25 травня 2016 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Ухвалою суду першої інстанції від 23 червня 2016 року судовий наказ скасовано.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року, позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованість за опалення та гарячу воду, що утворилась за період з 01 червня 2013 року по 31 травня 2016 року, у розмірі 6 887, 53 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що несвоєчасна оплата теплопостачання призвела до виникнення заборгованості, яку відповідачі зобов`язані сплатити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Суди не дослідили та не надали оцінку наявним у справі доказам. Крім того, ОСОБА_1 не укладала договору про надання послуг з КП «ХТМ». Суди не врахували, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року цивільна справа № 640/18143/16-ц надійшла до Верховного Суду.

04 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг із теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 .

КП «ХТМ» надавало послуги з централізованого теплопостачання, а відповідачі їх отримували.

25 травня 2016 року Київським районним судом міста Харкова за заявою КП «Харківські теплові мережі» видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за опалення та гарячу воду у розмірі 8 449,48 грн.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 23 червня 2016 року судовий наказ від 25 травня 2016 року скасовано.

Встановлено, що відповідачами частково проводилась оплата послуг з теплопостачання за період з 01 червня 2013 року по 31 травня 2016 року, однак, внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг за відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01 червня 2013 року по 31 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 6887,53 грн.

ОСОБА_1 не заперечує проти того, що вона отримує послуги з опалення та гарячого водопостачання.

Згідно наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій нею частково проводилась оплата за опалення та гарячу воду за адресою АДРЕСА_1 . Однак, вона вважає ці послуги неналежної якості, а тарифи такими, що не відповідають їх якості. У зв`язку з цим вона неодноразово зверталася до Департаменту комунального господарства виконавчого комітету Харківської міської ради.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Отже доводи касаційної скарги про відсутність обов`язку оплачувати послуги з централізованого опалення за відсутності договору не ґрунтуються на законі.

Відповідач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Департаменту комунального господарства виконавчого комітету Харківської міської ради.

Крім того, запрошувала працівників КП «ХТМ» для перевірки якості наданих послуг, однак від підпису в акті відмовилась.

Відповідно до пунктів 1, 5, 8 частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 20 Закону споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктів 1, 3, 6 частини другої статті 21 Закону виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні статей 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином.

Так, стаття 18 Закону передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акту-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Встановивши, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення у квартиру АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мешкають відповідачі, які отримують вказані послуги і користуються ними, при цьому відповідач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідача із вимогою про укладення договору про постачання житлово-комунальних послуг та йому було безпідставно відмовлено, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що розмір заборгованості визначений без урахування строку позовної давності безпідставні.

Так, відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ОСОБА_1 під час розгляду справи з заявою про застосування позовної давності не зверталась.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої та другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук