Справа № 712/7974/19
Провадження №2/712/181/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді- Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

за участі представника позивача адвоката Реви С.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Хмельницької Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, свої вимоги обґрунтовують тим, що 05.10.2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого надав останньому у борг грошові кошти в розмірі 504 000 грн. зі строком повернення 01.01.2017 року. Факт отримання вказаних коштів підтверджується також наданою ОСОБА_1 розпискою. У встановлений у договорі термін, та станом на день звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 борг не повернув. Враховуючи, що на час укладення договору та одержання грошових коштів відповідач ОСОБА_1 знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5 , тому вважає, що остання є солідарним боржником за борговим зобов`язанням, що виникло на підставі вказаного договору.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 05.10.2015 року у сумі 504 000 грн. по 252 000 грн. та стягнути судовий збір.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, свої вимоги обґрунтовують тим, що про договір позики укладений 05.10.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їй не було відомо. В період її шлюбу з ОСОБА_1 ними було куплено три квартири, дві з яких до розірвання шлюбу вони подарували своїм дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Також ними було придбано два автомобілі. Після розірвання шлюбу в суді також розглядалася справа за її позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, рішення по якій прийнято, при цьому ОСОБА_1 була можливість подати зустрічний позов про визнання боргу спільним майном подружжя, однак, він про це не повідомляв. Більш того, при розгляді вказаної справи в якості свідка було допитано ОСОБА_2 , який зазначив, що він допомагав їм матеріально, але про договір позики не говорив нічого. Вважає, що оспорюваний нею договір є фіктивним, тобто таким, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлена. Вважає, що таким способом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішили її позбавити єдиного майна, а саме Ѕ частини квартири по АДРЕСА_1 , а тому підробили розписку та намагаються зробити її боржником, щоб за борги передати ОСОБА_2 частину вказаної квартири. Крім того, перед зверненням ОСОБА_2 до суду із вказаним первісним позовом, ОСОБА_1 , який володів Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 подарував належну йому частку свої матері ОСОБА_8 .

Просить визнати недійсним договір позики, датований 05.10.2015 року, в якому позикодавцем значиться ОСОБА_2 , а позичальником ОСОБА_1 , сума позики зазначена 504 000 грн., та визнати недійсною розписку про отримання позики від 05 жовтня 2015 року згідно якої позичальник ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 504 000 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.08.2018 року відкрито провадження у справі за первісним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2019 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду до судового розгляду на 28.11.2019 року на 9-00 год.

В судовому засіданні представник позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовами ОСОБА_10 позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив їх задоволити, а позовні вимоги за зустрічним не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що ОСОБА_3 в якості доказу фіктивності договору позики посилається на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя і поділ майна подружжя, в якій позивач був допитаний як свідок, і при цьому не повідомив суд про наявність укладеного між ним і ОСОБА_1 договору позики. Вважає, що наявність чи відсутність угод і грошових зобов`язань між ним і ОСОБА_1 пов`язаних з наданням матеріальної допомоги не було предметом розгляду вказаної справи і будь-яких юридичних фактів з цього приводу не встановлено. Кошти надавались сім`ї для придбання автомобіля, про що знала відповідач ОСОБА_3 .

Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнав та не заперечував проти його задоволення, зазначив, що отримані в борг кошти позичав на придбання автомобіля для сім`ї, не заперечує щодо повернення коштів, але в силу життєвих обставин не має такої можливості, оскільки шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, тому кошти у визначений договором строк їхньою сімєю не були повернуті. Більш того, після розлучення їх діти залишились проживати з ним і він їх матеріально утримує.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвокат Хмельницька Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила їх задоволити, а вимоги за первісним позовом не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з викладених в зустрічному позові підстав.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору позики від 05.10.2015 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у борг кошти в сумі 504 000 грн., які він зобов`язався повернути не пізніше 01.01.2017 року.

Таким чином між сторонами виникли грошові зобов`язання, що підтверджується належними доказами, а саме договором та розпискою.

У зазначений в договорі строк ОСОБА_1 , отримані в якості позики кошти в розмірі 504000 грн. не повернув, чим порушив умови договору.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.05.2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2015 року випуску, автомобіль марки FORD TRANSIT, 2005 року випуску. Також визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 . Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Із зазначеного рішення суду вбачається, що при слуханні вказаної справи ОСОБА_1 не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання боргу за вказаним договором позики спільним майном подружжя.

Як зазначено в рішенні суду, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначав, що відповідач по справі є його син, а позивач невістка. Вони з дружиною допомагали їм у придбанні квартир та автомобілів, надаючи власні кошти своєму синові. На придбання квартир син брав кредит, а свідок їх гасив. Гроші сторонами не повертались. Про наявність договору позики та розписки свідок не заявляв.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, про визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.07.2017 року. Автомобілі марки KIA SPORTAGE, 2015 року випуску, автомобіль марки FORD TRANSIT, 2005 року випуску, які визнанні спільним майном подружжя, ОСОБА_1 продав своїй матері ОСОБА_8 , що підтверджується договорами продажу № 258 від 15.02.2017 року та № 7141/2017/333065 від 15.02.2017 року.

Суд критично оцінює покази відповідача ОСОБА_1 про те, що кошти були витрачені на потреби сім`ї, постільки, як встановлено в судовому засіданні, продаючи автомобілі своїй матері, та перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Чому не були повернуті кошти батькові за продаж автомобіля, відповідач пояснити не зміг.

Отже факт перебування у шлюбі ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не є доказом того, що отримані ОСОБА_1 у борг кошти згідно договору позики у період шлюбу є і зобов`язанням ОСОБА_9 щодо його сплати.

Відповідно до ч.3 61СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 65 СК України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз ч.4 ст.65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору , стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу( боржника).

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь заборгованості за договором позики від 05.10.2015 року в розмірі 504 000 грн. підлягають до часткового задоволення, а саме до стягнення вказаної суми боргу лише із відповідача ОСОБА_1 , оскільки в судовому засіданні ні позивачем, ні ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти отримані ним у позику від ОСОБА_2 , були витрачені як він зазначає в інтересах сім`ї.

Крім того зі змісту оскаржуваного ОСОБА_3 договору позики від 05.10.2015 року вбачається, що в ньому не міститься жодних умов щодо відповідальності останньої як поручителя, відомостей про те що даний договір укладений в інтересах сім`ї. ОСОБА_11 ОСОБА_9 не надавала письмову згоду на укладення спірного договору позики, з договором не ознайомлена, тому суд вважає, що вона і не повинна нести солідарну відповідальність за вказаним договором. Тому суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог ОСОБА_2 в частині стягнення в солідарному порядку із Біди ( ОСОБА_9 ) боргу за договором позики.

Дане твердження узгоджується з практикою Верховного Суду від 11.11.2019 №454/3381/14-ц.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення боргу підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача ОСОБА_1 .

Щодо зустрічного позову, ОСОБА_3 посилається, на те, що оскаржуваний нею договір є фіктивним правочином, оскільки направлений на позбавлення її єдиного майна, а саме Ѕ частини квартири по АДРЕСА_1 , а саме підробили розписку намагаючись зробити її боржником та за борги передати вказану частину квартири ОСОБА_2 .

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 5 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики, строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання.

Відповідно до договору позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальником виконані не були.

Однак, в даному випадку ОСОБА_3 ) не довела фіктивності оскаржуваного нею договору, оскільки жодного переконливого доказу з цього приводу в ході розгляду справи надано не було, більш того як встановлено в судовому засіданні вона взагалі не зазначена як сторона правочину.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом до задоволення не підлягають, оскільки в даному випадку ОСОБА_3 ) не довела фіктивності оскаржуваного нею договору, оскільки жодного переконливого доказу з цього приводу в ході розгляду справи надано не було. Таким чином дані твердження залишилися недоведеними та прийнятими судом бути не можуть. Тому позовні вимоги за зустрічним позовом до задоволення не підлягають

Суд вважає, що з урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають до часткового задоволення, а зустрічний позов необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає судовий збір в сумі 2520 грн.

Керуючись ст. 6,12, 13,18, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.203, 215, 216, 234, 526, 530, 611, 625,1046, 1047, 1048 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 , прож. с. Плешкани, Золотоніського району, Черкаської області) борг за договором позики в сумі 504 000 гривень та понесені судові витрати в сумі 2520 гривень, а всього 506 520 гривень ( п`ятсот шість тисяч п`ятсот двадцять гривень).

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В.Д. Пироженко

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_2 , прож. с. Плешкани, Золотоніського району, Черкаської області).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 06.12.2019.