ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Харків

Справа №643/8594/19

Провадження № 22-ц/818/4003/19

Категорія: про видачу обмежувального припису

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року у складі судді Єрмак Н.В.,

у цивільній справі №643/8594/19 за заявою ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

31.05.2019 року ОСОБА_2 звернулась до суд з заявою, яку в подальшому уточнила та просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , якому визначити заходи тимчасового обмеження його прав, поклавши на нього обов`язки, а саме:

- заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Обмежувальний припис видати строком на 3 місяці.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначала, що колишній чоловік ОСОБА_1 постійно проявляє агресію по відношенню до неї, а також що їх спільні діти бояться рідного батька внаслідок його агресивної поведінки та відмовляються спілкуватися з ним.

Зазначала, що 04.05.2019 року ОСОБА_1 поблизу її будинку вчинив з нею сварку та наніс їй тілесні ушкодження на очах у спільних дітей. Напередодні вночі ОСОБА_1 неодноразово телефонував ОСОБА_2 , висловлюючи погрози та образи.

16.05.2019 року за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за № 0002503 Московським ВП ГУНП в Харківській області.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 рокузаяву ОСОБА_2 задоволено. Суд вирішив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 та встановити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього строком на 3 (три) місяці наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

- заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, вважаючи його незаконним, та постановити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що в рішенні суду не згадується жодної підстави для видачі обмежувального припису щодо спільних дітей, зокрема, чи були якісь дії насильницького характеру щодо них, чи які ризики, та з якого приводу суд побачив ризики щодо його спілкування саме з дітьми.

Крім того, на думку скаржника звернення заявника мають певне підґрунтя інших правовідносин, не пов`язаних з насильством у сім`ї та свідчать про її жагу до одноособового розпорядження долею та життям дітей, ніби це її власність.

Разом з тим, навіть Харківська міська рада на сесійному засіданні 12.06.2019р. прийняла рішення, яким підтверджено право ОСОБА_1 на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, та вирішила: встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дітей, попередити матір дітей, ОСОБА_2 , що, перешкоджаючи зустрічам ОСОБА_1 з дітьми, вона порушує права дітей та батька.

Таким чином, на думку скаржника, дійсною метою звернення ОСОБА_2 до суду є не захист особи від домашнього насильства, а обмеження його права, як батька, на спілкування з дітьми, приниження його як батька, та фактичне усунення від права та виконання обов`язку виховування своїх дітей.

Заявник не надала суду доказів на підтвердження факту вчинення ним насильства 04.05.2019 року, хоча стверджувала про свідків.

Також посилався на ту обставину, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, не маючи даних про належне його повідомлення про розгляд справи, обмежившись оголошенням на сайті судової влади, тоді як і заявнику і суду було відомо місце його проживання.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 по справі №643/8594/19 є повністю обґрунтованим та таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про те, що нібито суд виніс рішення, спираючись тільки на доводи ОСОБА_2 щодо вчинення відносно неї насильства та що нібито це не може бути підставою для видачі обмежувального припису, вважаємо є невірними, оскільки відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Доказами вчинення насильства в сім`ї у даному випадку вважає витяг з ЄРДР за фактом її звернення до правоохоронних органів з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень саме ОСОБА_1 , довідку медичного закладу, яка вказує на наявність у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, що у сукупності доводить факт вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 .

Також, необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 щодо того, що нібито ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогою про видачу обмежувального припису не з метою захисту від домашнього насильства, а для обмеження права ОСОБА_1 на спілкування з дітьми.

Адже, як вже неодноразово зазначалося, ОСОБА_1 дійсно здійснював домашнє насильство над ОСОБА_2 , шляхом спричинення їй тілесних ушкоджень, а також щодо дітей шляхом постійного їх переслідування, що в свою чергу дуже їх лякає, адже ОСОБА_1 неодноразово намагався спричиняти ОСОБА_2 тілесні ушкодження в тому числі й у присутності дітей. Вказує, що ОСОБА_1 не навів жодного доказу щодо того, що він завжди бажав спілкуватися з дітьми, намагався це робити, та що ОСОБА_2 до видачі обмежувального припису забороняла ОСОБА_1 зустрічатися та спілкуватися з дітьми.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 в повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Враховуючи викладене колегія суддів, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, приходить до висновку про розгляд справи за їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, а учасниками не оспорюються ті обставини, що заявник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року по 04.12.2018 року.

Під час перебування у шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На час виникнення спірних правовідносин сторони проживають окремо, діти знаходяться з матір`ю.

Договір про спосіб та межі участі батька з дітьми сторони не укладали і з цього приводу між ними існує спір.

Суд першої інстанції розглянув справу без участі заінтересованої особи ОСОБА_1 та за відсутності даних про належне його повідомлення про розгляд справи.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав встановленим факт наявності психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_1 відносно заявниці ОСОБА_2 і їх дітей, та, посилаючись на положення норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважав цього достатнім для задоволення усіх вимог заявниці.

Однак з таким рішенням справи колегія суддів погодитися не може у зв`язку з невідповідністю певних висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, а також у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи при визначенні обсягу заходів обмеження прав ОСОБА_6 . ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду в тій частині, що до спірних правовідносин мають застосовуватися вказані ним положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Разом з тим, дана категорія справ хоча і має певні особливості, які полягають у значно скороченому терміну розгляду заяви та пріоритету захисту інтересів особи, що страждає від домашнього насильства, превентивному вжиттю заходів з метою недопущення насильства в майбутньому у разі встановлення ризику їх застосування кривдником, однак така справа розглядається в порядку цивільного судочинства і не виключає необхідності враховувати основні положення, передбачені главою 1 розділу 1 ЦПК України з урахуванням їх обмежень, передбачених главою 13 розділу 1V ЦПК України.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 3 частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису та стверджуючи про постійне насильство з боку ОСОБА_1 по відношенню до неї та дітей, ОСОБА_2 , інтереси якої представляють два адвокати відомого адвокатського об`єднання (а.с.20, 21, 84), заявник надала суду на підтвердження вказаних у заяві обставин насильства лише посвідчені нею ксерокопію її заяви начальнику Московського ОПГУМП в Харківській області від 15.05.2019 року з проханням притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 у звязку з вчиненням ним 04.05.2019 року, тобто за десять днів виготовлення заяви, сварки та побиття біля будинку АДРЕСА_2 в присутності дітей та свідків (продавця та покупця торгового кіоску), а також виданої на ім`я адвоката ОСОБА_8 довідки міської клінічної лікарні про здійснення лікарем амбулаторного огляду ОСОБА_2 і виявлення в неї слідів забиття м`яких тканин тім`яної області справа, листка ШМП з таким же діагнозом.(а.с.10-15)

Справа розглянута без участі заявника та її адвокатів, які вважали такий обсяг доказів достатнім для задоволення заяви у повному обсязі, та за відсутності ОСОБА_1 , а також даних про його повідомлення щодо розгляду справи.

Та обставина, що ОСОБА_2 (чи її адвокати, які надавали правову допомогу та готували уточнену заяву на виконання ухвали суду від 31.05.2019 року) в уточненій заяві зазначили, що їм невідомий номер телефону ОСОБА_1 (а.с.22), тоді як в заяві начальнику Московського ОПГУМП в Харківській області вона зазначила чотири номери мобільних телефонів, з яких їй, начебто, погрожував ОСОБА_1 (а.с.10-11), свідчить про нещирість ОСОБА_2 та недобросовісне, усупереч вимог ч.2 ст.43 ЦПК України, здійснення повноважень її представником, з метою створення для суду перешкод у забезпечення участі ОСОБА_1 у розгляді судом заяви про видачу обмежувального припису.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для видачі обмежувального припису з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив той факт, що дійсно 04.05.2019 року біля будинку АДРЕСА_2 між ним і ОСОБА_2 сталася сварка через перешкоджання ОСОБА_2 спілкуватися йому з дітьми, хоча і заперечував умисне нанесення їй побоїв, стверджуючи, що не він, а навпаки, ОСОБА_2 вела себе агресивно.

Попри відсутність даних щодо перебігу даної сварки, послідовності та характеру дій кожного з учасників конфлікту, аналіз усіх цих доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 існує конфлікт з приводу здійснення ними батьківських прав та обов`язків, на вирішення якого кожна з сторін має різні, протилежні погляди, а відтак можна погодитися з висновком суду про існування ризику вірогідності виникнення такого конфлікту із застосуванням фізичного чи психологічного насильства.

Разом з тим, заявником ОСОБА_2 та її адвокатами не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у розумінні статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи ймовірність такої загрози, а відтак і про наявність передбачених законом підстав для обмеження прав ОСОБА_1 на спілкування зі своїми дітьми у спосіб і в межах, визначених законом та рішенням органу опіки і піклування, а у разі виникнення спору судом.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами існує конфлікт щодо вирішення питання спілкування з дітьми, однак зазначене не підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо дітей, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на вказане мають бути адекватно визначені і межі обмежувального припису для ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 .

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх встановлених обставин справи, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві та того, що такий обмежувальний припис застосовується щодо ОСОБА_1 вперше, то достатнім та обґрунтованим буде необхідно встановити заборону ОСОБА_1 протягом трьох місяців наближатись на відстань ближче 20 метрів до ОСОБА_2 .

У порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_1 економічного, психологічного або фізичного насильства відносно спільних дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції на це уваги не звернув.

Оскільки судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, то колегія суддів відмовляє у задоволені заяви в цій частині.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 2,3 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року змінити.

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити тимчасове обмеження прав ОСОБА_1 , та покласти на нього строком на 3 (три) місяці обов`язок у виді заборони наближатись на відстань ближче 20 метрів до ОСОБА_2 .

У задоволені інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина