Провадження № 2/686/4720/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивачів ОСОБА_2

представника відповідача Мартинюк О . О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права власності за набувальною давністю та просили суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,8 кв.м. на праві спільної сумісної власності. В позовній заяві вказали, що ОСОБА_1 з 24.01.1984 року і по теперішній час працює у виробничому підрозділі Жмеринська дирекція залізничних перевезень та займає посаду - сигналіста 4 розряду станції Гречани 1 класу АТ «Українська залізниця». У 1990 році керівництвом роботодавця без видачі правовстановлюючих документів для неї було надано для користування квартиру площею 58,8 кв.м. у АДРЕСА_1 , де вона безперервно проживає і на даний час.

Крім неї у вказаному будинку, також проживали члени її сім`ї, а саме її чоловік - ОСОБА_5 , який зареєстрований у квартирі з 1992 року та їх спільна дитина, син - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований у квартирі з моменту його народження. Вказаний будинок з моменту її проживання і по 25.12.2001 рік перебував у власності Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання ЖГТО «Південно - Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». З 13.09.2001 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, було прийнято рішення №724 «Про внесення змін в рішення виконкому №770 від 28.10.1999 року», яким вирішено: «дозволити житлово-експлуатаційним конторам департаменту житлово-комунального господарства та запропонувати організаціям, на балансі яких перебуває житловий фонд, інженерні мережі, припинити технічне обслуговування і зняття з балансу одно, двоповерхові будинки або їх частини, інженерні мережі, що забезпечують життєдіяльність вказаних будинків, передавши їх у власність власникам квартир пропорційно займаної площі»; «начальнику бюро технічної інвентаризації після зняття з балансу одно, двоповерхових будинків або їх частин оформити власниками право власності на відповідну частину будинку».

12 грудня 2001 року вона та її чоловік звернулись до Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання ЖГТО «Південно - Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» із заявою про зняття квартири з балансу і передачу їм на обслуговування, при цьому зобов`язались виконувати подальші ремонти за власний рахунок і утримувати прибудинкову територію в належному санітарному стані. 25 грудня 2001 року між Жмеринською дистанцією цивільних споруд і водопостачання ЖГТО «Південно - Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» в особі заступника начальника ОСОБА_11., бухгалтера ОСОБА_7 та жителів квартир АДРЕСА_4, було підписано акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів за яким фактичні користувачі квартир отримали їх у користування з метою подальшої реєстрації права власності. Проте, після їх звернення до БТІ м. Хмельницького їм стало відомо, що рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 13.09.2001 року №724 в частині виконання начальником БТІ м. Хмельницького п.3, а саме оформлення власникам прав власності на відповідну частину будинку не виконано і право власності на їх квартиру зареєстровано не було, та жодні відомості у них про реєстрацію права власності відсутні. Тому, вони не мають можливості визнати право власності за собою, окрім здійснення цього в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та направив до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки АТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем. Будинок АДРЕСА_3 , не належить на праві власності АТ «Українська залізниця», він був переданий з балансу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на баланс співвласників будинку, згідно акту приймання-передачі основних засобів від 13.12.2001 року.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами , створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Державне територіальне-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» реорганізована шляхом злиття та з 01.12.2015 року здійснює свою діяльність як регіональна філія «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до вимог статуту акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938, бюро по приватизації в АТ «Українська залізниця» не створювалось.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які в судовому засіданні посвідчили, що вони знають позивачів, які проживають у будинку по АДРЕСА_3 , на підставі чого вони там проживають невідомо, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 з 24.01.1984 року і по теперішній час працює у виробничому підрозділі Жмеринська дирекція залізничних перевезень та займає посаду - сигналіста 4 розряду станції Гречани 1 класу АТ «Українська залізниця». ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 з 1992 року та їх син - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у квартирі з моменту його народження.

13.09.2001 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, було прийнято рішення №724 «Про внесення змін в рішення виконкому №770 від 28.10.1999 року», яким вирішено: «дозволити житлово-експлуатаційним конторам департаменту житлово-комунального господарства та запропонувати організаціям, на балансі яких перебуває житловий фонд, інженерні мережі, припинити технічне обслуговування і зняття з балансу одно, двоповерхові будинки або їх частини, інженерні мережі, що забезпечують життєдіяльність вказаних будинків, передавши їх у власність власникам квартир пропорційно займаної площі»; «начальнику бюро технічної інвентаризації після зняття з балансу одно, двоповерхових будинків або їх частин оформити власниками право власності на відповідну частину будинку».

12.12.2001 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Жмеринської дистанції цивільних споруд і водопостачання з заявою, в якій просить зняти її квартиру з балансу НЧЧ і передати їй на самообслуговування.

Позивачі були вселені у спірну квартиру на підставі розпорядження керівництва роботодавця, здійснюють оплату за отримані комунальні послуги, а тому є титульними володільцями квартири та не позбавлені можливості набути право власності на неї в порядку, передбаченому Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», а положення ст. 344 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. У випадку наявності спору щодо права позивача на приватизацію квартири, цей спір може бути вирішено в судовому порядку шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Крім того, до суду не надано доказів тому, що на даний час спірний будинок перебуває на балансі чи у власності акціонерного товариства «Українська залізниця».

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Зі змісту даної норми необхідно зробити висновок, що позивач, як володілець майна, протягом усього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Окрім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 258, 354 ЦПК України, ст. 15, 328, 344 Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця» м. Київ

вул. Тверська 5, ідентифікаційний код 40075815.

Повний текст рішення складено 03.12.2019 року.

Суддя: