Справа № 299/3400/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В.,

секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 12 лютого 2019 року у справі №299/3400/18 (Головуючий: Рішко Г.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сабов І.І. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 21.06.2016 року отримала від позивача у борг 8 000,00 доларів США і зобов`язалася їх повернути до 30.07.2016 року, що стверджується заявою, яка нею власноручно підписана, а справжність її підпису засвідчено нотаріусом.

У визначений сторонами час, а саме до 30.07.2018 року, відповідач не виконала своє зобов`язання, на неодноразові звернення позивача про повернення коштів не реагує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 240 539,90 грн., з яких: 225 456,00 грн. основна сума боргу та 15 083,90 грн. 3% річних за користування коштами у порядку ч.2 ст.625 ЦК України та судові витрати в розмірі 2 405,39 грн..

Рішенням Виноградівського районного суду від 12 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сабов Іван Іванович задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 240 539,90 грн. та судові витрати у розмірі 2 405,39 грн..

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні та як нею не укладався ніякий договір з позивачем, а тому висновок суду про те, що вона не скористалась своїм правом оспорити укладений договір не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи. Заява відповідача від 21.06.2016 року є одностороннім правочином, нікчемним, так як її недійсність встановлена законом. У даному випадку заява суперечить ч.1 ст.78 Закону України «Про нотаріат» (у редакції від 01 січня 2016 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та підпункту 6.1 пункту 6 глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (у редакції від 09.02.2016 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Сабов І.І., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Пуканич Е.В. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Встановлено, що згідно із заявою ОСОБА_1 від 21.06.2016 року, справжність підпису якої засвідчена приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Петканич В.І., отримала у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8 000,00 доларів США безвідсотково та зобов`язалася повернути ОСОБА_2 борг в сумі 8000,00 доларів США до 30.07.2016 року.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов`язковим для виконання сторонами і вимогами законодавства.

Згідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 ст.207 і ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Заява від 21.06.2016 року, підтверджує наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики і позивач вправі вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, так як така заява написана ОСОБА_1 власноручно, містить інформацію про позику 8 000,00 доларів США із зобов`язанням їх повернення до визначеного сторонами строку - 30.07.2016 року.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів.

При постановленні рішення, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 8 000 доларів США, про що власноручно написала заяву від 21.06.2016 року, написання і підписання якої не заперечувала, з терміном повернення до 30.07.2016 року, однак на час розгляду справи судом кошти не повернуті, а тому суд стягнув суму, що становить 225 456,00 грн. основного боргу та 15 083,90 грн. 3% річних за користування коштами у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой