Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :
29.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із вищевказаною заявою, в якій просив встановити юридичний факт його поранення, що трапилося 15.07.2014 року при виконанні обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Амвросіївки Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обгрунтування вимог вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Остки Рокитнівського району Рівненської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . На підставі наказу від 21.01.2011 року №4-ПМ йому було присвоєно звання старшого прапорщика, остання займана посада: головний старшина реактивного артилерійського дивізіону, військова частина НОМЕР_1 . Крім того він був залучений та брав безпосередню участь у складі військової частини польова пошта НОМЕР_2 на посаді головного старшини реактивного артилерійського дивізіону з 01.05.2014 року по 08.08.2014 року та з 13.12.2014 року по 23.02.2015 року в бойових діях на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових обов`язків. Станом на 15.07.2014 року їх батальйон військової частини польова пошта НОМЕР_2 був дислокований поблизу населенного пункту Амвросіївки Донецької області. 15.07.2014 року внаслідок чергового артилерійського обстрілу російськими найманцями позиції українських військ поблизу населенного пункту Амвросіївки Донецької області з установок «Град» та розриву снаряду поблизу нього, він був поранений. Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2861 від 03.08.2015 року встановлено, що травма, захворювання, а саме закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, що в подальшому призвело до розвитку: «Раннього церебрального атеросклерозу. Церебрального судинного кризу 01.07.2015 року у ВББ у вигляді виражених стато-координаторських порушень. Наслідків перенесеної ЗЧМТ 2014р. у вигляді церебрального кістозно-злипчавого арахоїдиту у вигляді частитих симтома-адреналових кризів, гіпертензивно-лікворного, стійкого цефалічного та астено-невротичного синдромів, вегето-судинної нестійкості. Енцефалопатії складного генезу (дисциркуляторна, постравматична, гіпертонічна) ІІ-ІІІ ст. у вигляді пирамідної недостатності справа, когнітивними розладами, церебростенічними синдромом. ГХ ІІ ст., кризового перебігу. Стану після перенесеної ТІА 14.04.2015 року. ІХС. Стенокардії напруги ФК ІІ-ІІІ. СН ІІА, - так, пов`язані із захистом Батьківщини. Також, витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2861 від 03.08.2015 року встановлено, що травма, захворювання Хронічний дискогенний попереково-крижовий радикуліт у фазі нестійкої емісії з переважним ураженням корінців L4-L5-S1 справа, зі стійким больовим та м`язево-тонічним синдромами при незначному порушенні функції. Обмеженим міжхребцевий остеохондроз попереково-крижового відділів хребта без порушення функції. Хронічний некалькульозний панкреатит, фаза ремісії, без порушення функції. Хронічний гастродуоденіт, фаза ремісії із збереженою кислоутворюючого функцією. Сечосольовий діатез» - пов`язані із проходженням військової служби. Після пройдених курсів лікування завдану шкоду здоров`ю усунуто не було, повністю одужати йому не вдалося, старі травми не дають йому спокою, постійні головні болі, запаморочення продовжуються, наслідки контузії дають про себе знати кожний день. Повернутися до повноцінного життя, працювати за професією більше не можливо. За наслідками отриманої травми йому встановлена друга група інвалідності, визнаний учасником бойових дій, ветераном військової служби. Відповідно до довідки МСЕК серія АВ №0198131 від 02.09.2015 року встановлено, що він може працювати в створених умовах, йому показана робота з легкими фізичними і психоемоційними навантаженнями. Крім того, на підставі наказу командувача військ оперативного командування «Північ» від 08.05.2015 року №14-РС в результаті отриманих травм його було звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України, він отримав поранення 15.07.2014 року поблизу населеного пункту Амвросіївка Донецької області. Внаслідок військової агресії Російської Федерації було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначав, що встановлення вказаного факту буде породжувати для нього юридичні наслідки, а саме набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутності, заяву підтримує повністю та просив її задовольнити.

Міністерство соціальної політики України в судове засідання представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомили.

Представник Російської Федерації до суду не з`явився, через Посольство вказаної держави був повідомлений належним чином про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється громадянином України, зареєстрований та проживає в м. Біла Церква Київської області, що підтверджується даними копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого 14.01.1997 року міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області (а.с.22-28).

Як вбачається з військового квитка НОМЕР_4 (а.с.32-42) ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області з метою виконання службових (військових завдань) у складі Військової частини п/п НОМЕР_2 на посаді головного старшини реактивного артилерійського дивізіону військової частини з 01.05.2014 року по 03.08.2014 року та з 13.12.2014 року по 23.02.2015 року, що також підтверджується довідкою військової частини п/п НОМЕР_2 від 30.07.2014 року № 1121 (а.с.43).

З копії довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 20.03.2015 року №474 (а.с. 101) вбачається, що старший прапорщик військової служби за контрактом ОСОБА_1 , 1972 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок артилерійського обстрілу, який вівся невідомими особами поблизу м. Амвросіївка Донецької області, під час виконання бойового завдання, внаслідок розриву снаряду поблизу нього, отримав закриту черепно мозкову травму, струс головного мозку.

З копії Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2861 від 03.08.2015 року (а.с.102) вбачається, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, отримав струс головного мозку (15.07.2014 року), що в подальшому призвело до розвитку: «Раннього церебрального атеросклерозу. Церебрального судинного кризу 01.07.2015 року у ВББ у вигляді виражених стато-координаторських порушень. Наслідків перенесеної ЗЧМТ 2014р. у вигляді церебрального кістозно-злипчавого арахоїдиту у вигляді частитих симтома-адреналових кризів, гіпертензивно-лікворного, стійкого цефалічного та астено-невротичного синдромів, вегето-судинної нестійкості. Енцефалопатії складного генезу (дисциркуляторна, постравматична, гіпертонічна) ІІ-ІІІ ст. у вигляді пирамідної недостатності справа, когнітивними розладами, церебростенічними синдромом. ГХ ІІ ст., кризового перебігу. Стану після перенесеної ТІА 14.04.2015 року. ІХС. Стенокардії напруги ФК ІІ-ІІІ. СН ІІА, що підтверджено медичними документами за 2014-2015 роки - травма захворювання пов`язані із захистом Батьківщини. Також, витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2861 від 03.08.2015 року встановлено, що травма, захворювання Хронічний дискогенний попереково-крижовий радикуліт у фазі нестійкої емісії з переважним ураженням корінців L4-L5-S1 справа, зі стійким больовим та м`язево-тонічним синдромами при незначному порушенні функції. Обмеженим міжхребцевий остеохондроз попереково-крижового відділів хребта без порушення функції. Хронічний некалькульозний панкреатит, фаза ремісії, без порушення функції. Хронічний гастродуоденіт, фаза ремісії із збереженою кислоутворюючого функцією. Сечосольовий діатез» - захворювання пов`язані із проходженням військової служби.

З копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертної комісії серії АВ №0198131, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 02.09.2015 року отримав довічно другу групу інвалідності. Причина інвалідності травма пов`язана із захистом Батьківщини. Висновок про умови та характер праці: може працювати в створених умовах, показана робота з легким фізичним і психоемоційним навантаженням (а.с. 106-107).

Як вбачається з витягу із наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » генерал-майора ОСОБА_2 від 08.05.2015 року №14РС (а.с.108) старшого прапорщика, головного старшину реактивного артилерійського дивізіону 72 окремої механізованої бригади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).

З витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 28.05.2015 року №151 (а.с.109) вбачається, що старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного старшину реактивного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування «Північ» від 08.05.2015 року №14-РС у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи та посаду здав. З 28.05.2015 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Білоцерківського ОМВК Київської області.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Положенням ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Отже, Конституцією України зобов`язано державу за будь-яких обставин захищати життя людей і цей обов`язок не залежить від встановлення тих чи інших юридичних фактів.

Крім того, Конституцією України визначено, що Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави, є Головнокомандувачем Збройних Сил України; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; вносить до Верховної ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України (стаття 106 Конституції України).

До повноважень Верховної ради України, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 85 Конституції України, належить оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Відповідно до статті 4 цього закону у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його до Верховної Ради України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Наведене підтверджується прийнятими Верховною Радою України та Президентом України актами, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

В квітні 2014 року внаслідок збройної агресії проти України, контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації, озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків»», від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за певним сценарієм.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, Верховною Радою України, яка діє як представницький орган Українського народу, який є єдиним джерелом влади в Україні та має виключне право визначати і змінювати конституційний лад України, 27 січня 2015 року було прийнято Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території " ( далі - Закон № 1207-VII) згідно якого встановила, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України і встановила, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (ст. 1 названого Закону зі змінами та доповненнями).

Також, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер -війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права».

Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, частини Луганської та Донецької областей.

Зважаючи на викладене, суд вважає вірним констатувати, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (обставини, що є загальновідомими, не потребують доказування за нормами ч. 3ст. 82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме, в тому числі частини Луганської області, де отримав поранення ( травму) заявник. У бойових діях регулярних військ Російської Федерації в селі Фащівка Луганської області, і саме цим військам протистояли військові Збройних сил України, що відносились в тому числі і до складу сил та засобів, що належали до відання військової частини НОМЕР_5 в яких, зокрема, і проходив військову службу ОСОБА_3 .

Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.

Виходячи із викладеного, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами, як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому суд вважає її державою-агресором, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Враховуючи викладене, а також те, що встановлення юридичного факту отримання поранення 15.07.2014 року при виконані обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Амвросіївка Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України необхідно заявнику з метою породження юридичних наслідків, а саме набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст. ст. 259, 263-265, 273, 293, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10), Російська Федерація ( адреса Посольства в Україні: 03049, м. Київ, Повітрянофлотський проспект,27), про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав поранення 15.07.2014 року при виконані обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Амвросіївка Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.01.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко