ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 731/452/18

Головуючий у першій інстанції - Семенченко О. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/161/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

секретар: Позняк О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області у складі судді Семенченка О.М. від 12 листопада 2018 року (повний текст рішення складений 12 листопада 2018 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

У С Т А Н О В И В:

20 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання в Українській медичній стоматологічній академії, в розмірі 50% його доходу (заробітку) щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи досягнення ОСОБА_6 двадцяти трьох річного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 вересня 2018 року до 30 червня 2022 року. Зазначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Апеляційні скарги на вказане рішення суду подані позивачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Варвинського районного суду від 12 листопада 2018 року в частині розміру стягуваних аліментів, а саме: стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, в розмірі 50% доходу (заробітку) щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи досягнення ОСОБА_6 двадцяти трьох річного віку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а також мала місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_2 вважає, що судом не було враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, наявність у відповідача автомобіля, витрати на придбання якого перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Тобто, судом не було взято до уваги положення ч.3 ст. 182 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Також ОСОБА_2 не зрозуміло, чому суд в рішенні зазначив, що відповідач отримує заробітну плату близько десяти тисяч гривень на місяць, адже відповідач в судовому засіданні не був присутній, у відзиві на позовну заяву такі відомості не зазначав. Їй, як отримувачу аліментів, відомо, що "чиста" заробітна плата відповідача складає 12800 грн. на місяць. Цей факт свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що у зв'язку з отриманням відповідачем у 2018 році у спадщину земельної ділянки площею 7,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у відповідача з'явився додатковий дохід, який в середньому по регіону складає 31000 грн на рік. Отже, маючи достатнє матеріальне становище, не сплачуючи нікому аліментів, не маючи на утриманні неповнолітніх дітей, не маючи стягнень за виконавчими документами, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 50% свого доходу.

ОСОБА_2 також звертає увагу суду на той факт, що не зважаючи на те, що відповідач з 2016 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря Варвинського ЦРЛ з приводу захворювання, яке, на думку суду першої інстанції, обмежує його можливість утримувати повнолітнього сина, це ніяк не вплинуло на можливість придбання відповідачем в 2018 році автомобіля середньо ринковою вартістю 250869,69 грн. Стан здоров'я дитини взагалі не був взятий судом до уваги з формальних підстав - оскільки медична довідка про стан здоров'я дитини не була підписана керівником лікувальної установи, а лише одним лікарем. Перебування відповідача на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 ставиться під сумнів, оскільки саме після її звернення до суду з цим позовом відповідач потрапив до лікарні, де працює його дружина.

Зважаючи на викладені обставини та той факт, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, крім того, їй доводиться допомагати ще одному старшому повнолітньому сину, ОСОБА_2 зазначає, що вона не в змозі в достатній мірі утримувати їхнього з відповідачем сина, якому необхідні кошти на навчання, на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, а відповідач має достатнє матеріальне становище, але всіляко намагається мінімізувати розмір аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Варвинського районного суду від 12 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до того, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

ОСОБА_3 зазначає, що стягуючи з нього аліменти у розмірі 1/5 частини його доходів, суд виходив з того, що він має у власності земельну ділянку та авто марки Шкода, 2010 року випуску, проте не надав оцінки тому факту, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний в період шлюбу з ОСОБА_7 (шлюб укладено 17 лютого 2018 року, а авто придбане 30 березня 2018 року). Крім того вказує, що його дружина має хронічні захворювання та потребує постійного лікування та придбання медикаментів.

ОСОБА_3 вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки документам щодо отримання ним 04.09.2018 року споживчого кредиту.

Також ОСОБА_3 зазначає, що згідно з практикою застосування норм права у подібних правовідносинах, апеляційні суди визначають аліменти на навчання у розмірі 1/6 частини заробітку платника аліментів, проте у цій конкретній справі за наявності у нього постійних захворювань та кредиту, просить суд визначити аліменти у розмірі 1/8 частини його заробітку.

ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а його апеляційну скаргу - задовольнити. Зазначає, що довідка з лікарні, на яку ОСОБА_2 посилається в позовній заяві як на доказ хворобливого стану сина, не має юридичної сили, оскільки в ній відсутній реєстраційний вихідний номер лікувального закладу, а в медичній картці відомості про хворобу та потребу підтримуючого лікування та його розмір - відсутні. Докази свого хворобливого стану та постійних матеріальних витрат на лікування ним надані суду.

Щодо джерела коштів для придбання авто ОСОБА_3 зазначає, що він продав автомобіль марки ЗАЗ модель SENS, 2014 року та отримав додаткові кошти від дружини.

Також ОСОБА_3 вказує, що його дружина також має хворобливий стан здоров'я і він як чоловік повинен її підтримувати.

Щодо розміру своєї зарплати ОСОБА_3 зазначає, що її розмір було повідомлено суду його представником у судовому засіданні.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а її апеляційну скаргу задовольнити. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 до апеляційної скарги в якості доказів надані документи, які не подавалися і не досліджувалися в суді першої інстанції, причину неможливості їх подання до суду першої інстанції не зазначено. Тому вважає, що такі докази не мають братися судом до уваги. Будь-яких доказів щодо матеріальних витрат на своє лікування ні в суд першої інстанції ні в апеляційний суд відповідач не надав, так само як і доказів того, що кошти на придбання автомобіля Шкода частково надані його дружиною.

В судове засідання з'явилася представник відповідача - адвокат ОСОБА_8

Належним чином повідомлені позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 а судове засідання не з'явилися, від ОСОБА_2 надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до положень ст. 223, ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справ, належним чином повідомлених про дату, час, і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі вставлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, від якого мають повнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Згодом шлюб між сторонами у справі було розірвано і 24 квітня 2010 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14).

З довідки Варвинської селищної ради №3476 від 17 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_9, сином ОСОБА_6 та сином ОСОБА_10 (а.с.11).

Син сторін у справі ОСОБА_6 навчається на другому курсі денної форми навчання вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія", форма навчання - контрактна, стипендія не призначена, термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2022 року, що підтверджується довідкою навчального закладу №3039 від 6 вересня 2018 року (а.с.9).

Відповідно до договору про надання освітніх послуг №85/2017-С від 14 серпня 2017 року, розмір оплати за навчання ОСОБА_5 за 2018-2019 навчальний рік становить 24914,00 грн., за 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022 навчальні роки - по 30578,00 грн. за кожен рік (а.с.12-13).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 працює в НГВУ Чернігівнафтогаз ПАТ "Укрнафта", отримує заробітну плату близько десяти тисяч гривень на місяць, аліменти нікому не платить, неповнолітніх дітей не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 7,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 51).

Крім того, відповідач ОСОБА_3 має у власності транспортний засіб SCODA OCTAVIA A5, 2010 року випуску, середня ринкова вартість якого становить 250 869,69 грн. (а.с. 52, 53).

Частково задовольняючи позов та визначаючи аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), суд першої інстанції врахував стан здоров'я дитини та платника аліментів, зважив на те, що відповідач ОСОБА_3 працездатний, має постійне місце роботи, земельну ділянку та транспортний засіб, аліменти нікому не платить, неповнолітніх дітей не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, а тому суд дійшов висновку, що відповідач має можливість утримувати сина до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Оскільки термін закінчення ОСОБА_6 навчального закладу - 30 червня 2022 року, аліменти з відповідача стягнуто, починаючи з 20 вересня 2018 року і до 30 червня 2022 року.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до приписів статті 200 Сімейного кодексу України (далі - СК України), розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається судом у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання.

Таким чином, для стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина необхідно, щоб:

а) їм виповнилося 18 років;

б) вони продовжували навчання;

в) їм було менше 23 років;

г) потребували матеріальної допомоги;

д) батько, мати відповідно до свого матеріального, сімейного стану та стану здоров'я були спроможні надавати таку допомогу.

Наявність потреби у матеріальній допомозі повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання пов'язана з недостатністю забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Крім того, у більшості випадків навчання здійснюється на платній основі, для чого у повнолітніх дочки, сина відсутні кошти.

При визначенні спроможності батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров'я враховується наявність у платника аліментів інших членів сім'ї, яких він (вона) зобов'язані утримувати за законом (непрацездатні батьки, неповнолітні діти, непрацездатні дружина, чоловік); розмір заробітної плати (доходу), а якщо на пенсії, - розмір пенсії; стан здоров'я - є тяжкохворим, інвалід І групи, потребує стороннього догляду тощо.

Апеляційний суд вважає доведеним факт того, що син сторін у справі ОСОБА_6, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги і відповідач спроможний надавати її у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 працездатний, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, яка згідно наданої апеляційному суду довідки про доходи №6 від 08.01.2019 року за період з липня по грудень 2018 року склала 94341,79 грн., тобто в середньому 15 723,63 грн. на місяць. Також відповідач ОСОБА_3 має у власності земельну ділянку площею 7,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та транспортний засіб SCODA OCTAVIA A5, 2010 року випуску, середня ринкова вартість якого становить 250 869,69 грн., аліменти нікому не платить, неповнолітніх дітей не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Відповідно до приписів статті 182 СК України, зазначені обставини повинні враховуватися судом при визначенні розміру аліментів.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що автомобіль SCODA OCTAVIA є спільною сумісною власністю подружжя, джерелом коштів для його придбання є гроші, отримані від продажу належного йому автомобіля марки ЗАЗ модель SENS, та додаткові кошти, отримані від дружини, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів того, що кошти на придбання автомобіля частково надані його дружиною. До того ж, відповідно до приписів пункту 3-1 частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Також ОСОБА_3 не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду належних та допустимих доказів щодо розміру матеріальних витрат на своє лікування або лікування дружини. Крім того, дружина відповідача є працездатною, має постійну роботу, отримує заробітну плату.

Позивачем ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 за станом здоров'я потребує підтримуючого лікування, та доказів щодо понесених витрат на таке лікування.

Отже, апеляційний суд не може визнати обґрунтованою вимогу ОСОБА_2 про збільшення визначеного судом розміру аліментів з 1/6 частини до 50% всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4

Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягають залишенню без задоволення, а рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2018 року - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: