ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 2011/5479/12

Провадження № 22-ц/818/4849/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківській теплові мережі»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 29 липня 2019 року у складі судді Шишкіна О.В.,

У С Т А Н О В И В:

15 березня 2012 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води в сумі 18253 грн 33 коп.

17.01.2017 позивачем була подана уточнена позовна заява (т.2 а.с. 42-43), у якій ставилося питання про поновлення строку позовної давності та стягнення із відповідачів у солідарному порядку заборгованості по наданим послугам теплопостачання за період з 01.11.2003 по 31.08.2010 у розмірі 11840 грн 65 коп., за період з 01.07.2011 по 29.02.2016 у розмірі 22003 грн 94 коп., а всього 33844 грн 59 коп.

Крім того, КП «ХТМ» в уточненій позовні заяві просило стягнути із відповідачів три відсотки річних на суму заборгованості у розмірі 903 грн 34 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7858 грн 77 коп., а всього 8762 грн 11 коп.; судові витрати покласти на відповідачів у рівних частках.

Позов мотивований тим, що позивач надає відповідачам послуги з централізованого опалення та підігріву гарячої води для потреб гарячого водопостачання. Відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за період з 01.11.2003 по 29.02.2012, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 18253 грн 33 коп.

За період розгляду справи у суді заборгованість у відповідачів збільшилась.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2015 було стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 3494 грн 71 коп. за період з 01.09.2010 по 30.06.2011, яке рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016 залишено без змін.

Відповідачі тривалий час послуги теплопостачання не сплачували, у зв`язку з чим у квітні 2016 року підприємство звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.07.2011 по 29.02.2016 в розмірі 28116 грн 46 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 було скасовано судовий наказ від 30.05.2016 по справі № 638/6612/16-ц, провадження № 2-н/638/709/16.

Таким чином, сума заборгованості за послуги з теплопостачання становить 11840 грн 65 коп. за період з 01.11.2003 по 31.08.2010, та заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.07.2011 по 29.02.2016 в розмірі 22003 грн 94 коп., а всього 33844 грн 59 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року позов КП «ХТМ» задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» заборгованість по наданим послугам теплопостачання за період з 01.11.2003 по 31.08.2010 та з 01.07.2011 по 29.06.2016 у розмірі 33844 грн 59 коп. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1668 грн 66 коп., по 834 грн 33 коп. з кожного.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі не виконують покладені на них обов`язки щодо своєчасно розрахунку за спожиту теплову енергію, тому сума заборгованості перед позивачем підлягає стягненню з відповідачів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати нечинним судове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.08.2019 у справі за уточненим позовом КП «ХТМ» до нього та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми і закрити провадження у справі у відповідній часті. Стягнути з КП «ХТМ» на його користь суму судового збору у розмірі 2881 грн 50 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є повністю незаконним та необґрунтованим, яке винесено з суттєвими порушеннями норм процесуального та матеріального права, та таким, що підлягає скасуванню.

Зокрема, судом застосовано редакцію Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), яка діяла на момент винесення рішення від 25.11.2015. Крім цього, в рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.07.2019 є посилання на Житловий Кодекс України документ якого не існує. Втім, якщо суд мав на увазі Житловий Кодекс Української РСР, то цей документ регулює правовідносини між наймачем житла та державою, а квартира, в якій він мешкає, є приватною, він володіє нею на праві приватної власності, тому норми цього документу застосовувати при вирішенні спірних питань в даній галузі є недоречним.

Суд порушив вимоги закону, фактично скасувавши своє ж рішення по цій справі від 25.11.2015, без урахування вимог рішення Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016, що є неприпустимим.

По даній цивільній справі вже існують декілька судових рішень, що набрали чинності. Це рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2015 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за опалення та гарячу воду у розмірі 3494 грн 71 коп.; рішення Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016, яким частково було змінено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2015, а також ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2016, з чого виходить, що позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, знаходяться за межами цивільної справи, тому вони не можуть бути предметом судового розгляду.

Відповідач зазначав, що діючим законодавством України та ЦПК України така форма як подача до суду уточненої позовної заяви не передбачено. В цьому випадку потрібно подавати заяву про зміну підстави позову або заяву про зміну предмету позову. Неможливо одночасно змінювати і підставу, і предмет позову, оскільки законодавством вважається, що це вже нова позовна заява. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Такі документи в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи, а саме на аркушах справи 112, 113 том 2, знаходиться клопотання відповідача про залишення без розгляду уточненої позовної заяви КП «ХТМ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання на суму 42606 грн за період з серпня 2001 року по 29.02.2016 як таку, що не відповідає матеріалам цивільної справи та вимогам діючого законодавства, але це клопотання залишилось поза увагою суду.

Судом не виконано вимог, викладених в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016 та рішенні Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016 по цій же справі.

Також зазначав, що розрахунки позивачем складено без урахування наявності лічильника у його під`їзді, а як випливає із відомостей, наданих заявником, нарахування сум заборонності проводиться із загальних правил, тобто у розрахунку певний тариф за квадратний метр опалювальної площі. Втім, до розрахунку не подано документів, які підтверджують правильність нарахування сум заборгованості, акт повірки лічильника у під`їзді, рішення, на підставі яких обчислюється саме цей тариф, та договір, на підставі якого надано послугу і згідно якого з`явилась заборгованість за спожиті послуги. Зазначений розрахунок не містить відомостей, що б дозволили перевірити правильність нарахування заборгованості позивачем, строки виникнення заборгованості для застосування строків позовної давності.

Таким чином, за відсутності належного розрахунку заборгованості (не надання позивачем суду первинних бухгалтерських документів відносно існування боргу та надання послуг центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання), неможливо встановити точну суму заборгованості, за якою минули строки позовної давності, а виходячи з рішення суду від 29.07.2019 з нього та його дружини додатково стягнуто за неіснуючу опалювану площу понад 639 кв.м.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судом і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є абонентами КП «ХТМ» і користуються послугами з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: квартира АДРЕСА_1 на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до ч.2 ст.20 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875, ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між КП «ХТМ» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Докази щодо звернення відповідачів у встановленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України № 1875-ІV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-ІV), що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-ІV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За визначенням, наданим у пункті першому статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі користувалися усіма наданими їм КП «ХТМ» послугами, проте не оплачували їх у повному обсязі. У зв`язку з цим, у них утворилася заборгованість по сплаті послуг з теплопостачання за період з 01.11.2003 по 31.08.2010 у розмірі 11840 грн 65 коп. та з 01.07.2011 по 29.02.2016 у розмірі 22 003 грн 94 коп., що підтверджується даними з відомостей нарахування та сплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу (т. 2 а.с. 44, 45). Також у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідачам нараховані 7858 грн 77 коп. індексу інфляції за час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 903 грн 34 коп. (т.2 а.с. 48).

Крім цього, під час судового розгляду встановлено, що позивач тричі звертався до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги. Так, судовим наказом № 2-Н-7701/11, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова від 08.09.2011, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» стягнута заборгованість за надані послуги централізованого опалення та підігріву холодної води за період з 01.09.2010 по 30.06.2011 в сумі 3494 грн 71 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2011 вищевказаний судовий наказ був скасований (т. 1 а.с. 3). Судовим наказом № 2-Н-693/10 від 08.10.2010, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «ХТМ» стягнута заборгованість за опалення та гарячу воду в розмірі 11840 грн 65 коп. за період з 2001 року по 2010 рік, який ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2010 був скасований (т. 1 а.с. 177).

Задовольняючи позовні вимоги КП «ХТМ» за період з 01.11.2003 по 31.08.2010 суд першої інстанції вважав, що строк позовної давності у даних правовідносинах не пропущений.

Судова колегія повністю погодитися з таким висновком суду не може та вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неправильного застосування строку позовної давності заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Четвертого червня 2015 року ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, після скасування ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2013 (т.1 а.с. 41) заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2012 (т.1 а.с. 25), заявила клопотання про застосування до позовних вимог КП «ХТМ» за період з 2003 по 2012 роки строку позовної давності (т.1 а.с. 141-143).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовим розглядом установлено, що 08.10.2010 Дзержинським районним судом м. Харкова виданий судовий наказ № 2-Н-693/10 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 11840 грн 65 коп. за період з 2001 по 2010 роки.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2010 заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Скасовано судовий наказ № 2-Н-693/10 від 08.10.2010, виданий за заявою КП «ХТМ» щодо вимог про стягнення з божників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суми заборгованості за опалення та гарячу воду в розмірі 11840 грн 65 коп. (т.1 а.с. 177).

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

Таким чином порушення права у позивача відбулось лише з часу скасування судового наказу 21.12.2010, оскільки існування судового наказу у період з дня його прийняття 08.10.2010 по 21.12.2010 вказувало на захищене право позивача на отримання вказаної заборгованості, тому існування судового наказу переривало строк позовної давності на весь період його чинності. Тобто право на позов у позивача виникло лише з 21.12.2010, а позов подано до суду 15.03.2012 (т.1 а.с. 2), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Судовий наказ виданий судом 08.10.2010, а тому в межі позовної давності вкладається період з жовтня 2007 року по 31.08.2010, період з 2001 по 30.09.2007 року, за який визначена заборгованість позивачем, залишається поза межами строків позовної давності.

З позовом про стягнення заборгованості за вказаний період КП «ХТМ» звернулося 15.03.2012. Тобто з урахуванням заяви ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, заборгованість за надані послуги з відповідачів належить стягнути за період з жовтня 2007 по 31.08.2010, в межах трирічного строку позовної давності з часу звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто 24.09.2010 (т.1 а.с. 177).

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності і стягнув заборгованість за надані послуги за період з 01.11.2003 по 31.08.2010, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 24.09.2007 по 31.08.2010 у розмірі 7700 грн 62 коп.

Що стосується вимог КП «ХТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги теплопостачання за період з 01.07.2011 по 29.02.2016 у розмірі 22003 грн 94 коп., а також трьох процентів річних у сумі 903 грн 34 коп. та інфляційних витрат у сумі 7858 грн 77 коп., то як убачається із матеріалів справи початковим предметом розгляду цивільної справи № 2011/5479/12 з 15.03.2012 були вимоги КП «ХТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.07.2011 по 29.02.2012.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року позовна заява КП «ХТМ» в частині цих позовних вимог була залишена без розгляду (т.1 а.с. 168).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016 ухвала суду від 25.11.2015 про залишення позову КП «ХТМ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01.07.2011 по 29.02.2012 без розгляду була залишена без змін (т.1 а.с. 221-223).

Суди виходили з того, що до подачі позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за вказаний період КП «ХТМ» не реалізувало своє право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу.

Сторонами у справі не заперечувалось, що КП «ХТМ» реалізувало вказане право та 30.05.2016 Дзержинським районним судом був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги за період з 01.07.2011 по 29.02.2016 в розмірі 28116 грн 46 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2016 судовий наказ від 30.05.2016 був скасований за заявою боржників.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦПК України у редакції станом на 17.01.2017 особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Отже, станом на час уточнення КП «ХТМ» своєї первісної позовної заяви 17 січня 2017 року (т.2 а.с. 42-43), КП «ХТМ» усунуло обставини, що стали підставою для залишення його позову від 15.03.2012 про стягнення заборгованості за період з 01.07.2011 по 29.02.2012 без розгляду. Тому КП «ХТМ» не було позбавлене право повторно заявити позов про стягнення заборгованості за вказаний період.

Оскільки цивільна справа № 2011/5479/12 за позовом КП «ХТМ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знаходиться у провадженні суду з березня 2012 року, КП «ХТМ» реалізовуючи своє право отримати від відповідачів сплату заборгованості за надані послуги за період з 01.07.2011 по 29.02.2012 подав до суду уточнену позову заяву від 17.01.2017 (т.2 а.с. 42-43). При цьому КП «ХТМ» врахував, що з 2012 року споживачі продовжують сплачувати за надані послуги не в повному обсязі, у зв`язку із чим у них утворилась заборгованість за період з 01.03.2012 по 29.02.2016. Тому з посиланням на ст. 31 ЦПК України КП «ХТМ» в уточненій позовній заяві просило стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за період з 01.07.2011 по 29.02.2012.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що судовим рішенням від 29.07.2019 суд фактично змінив своє ж рішення від 25.11.2015, не врахував рішення Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016 та вийшов за межі позову цивільної справи № 2011/5479/12.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02.02.2016 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2015 було скасоване в частині відмови в задоволенні позову КП «ХТМ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01.07.2011 по 29.02.2012 через те, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував залишення цих позовних вимог своєю ж ухвалою від 25.11.2015 без розгляду. Тому відмовляти у задоволенні цих же позовних вимог було безпідставним (т.1 а.с. 232-234).

Таким чином, розгляд судом тих же позовних вимог у 2019 році після усунення обставин, що стали підставою для залишення позову без розгляду у 2016 році, не є порушенням ЦПК України.

Щодо збільшення позовних вимог у січні 2017 року, то відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України в редакції січня 2017 року позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Подаючи уточнену позовну заяву у січні 2017 року, яка була прийнята судом до розгляду (т.2 а.с. 50), КП «ХТМ» не змінюючи предмету та підстав позову, лише збільшив розмір позовних вимог. Тому не можливо погодитися із доводами апеляційної скарги, що період стягнення заборгованості з 01.03.2012 по 29.02.2016 знаходиться поза межами цивільної справи № 2011/5479/12.

Таким чином, правильно встановивши наявність у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості перед КП «ХТМ» за період з 01.07.2011 по 29.02.2016, суд обґрунтовано стягнув з відповідачів заборгованість у розмірі 22003 грн 94 коп., а також три проценти річних у сумі 903 грн 34 коп. та інфляційних витрати у сумі 7858 грн 77 коп. Апеляційна скарга в цій частині висновки суду не спростовує.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, суд уважає, що апеляційна скарга відповідачів підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні. Розмір та період заборгованості по оплаті за надані послуги, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ», належить зменшити до 29 704 грн 56 коп. (за період з 24.09.2007 по 31.08.2010 - 7700 грн 62 коп. + за період з 01.07.2011 по 29.02.2016 - 22003 грн 94 коп.) В частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

КП «ХТМ» звертаючись до суду із позовом 15.03.2012 сплатило 214 грн 60 коп. судового збору (т.1 а.с. 1). Оскільки позов КП «ХТМ» задоволений на 90,28 %, розмір судового збору, стягнутий рішенням суду від 29.07.2019 з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача, належить зменшити до 96 грн 87 коп. пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідачів задоволена на 12,23%, тому з КП «ХТМ» на користь ОСОБА_1 (оскільки він сплачував судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 2881,5 грн (т.2 а.с. 199)) належить стягнути з КП «ХТМ» 352 грн 41 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року змінити в частині періоду та розміру стягнення заборгованості.

Викласти резолютивну частину рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року у наступній редакції:

«Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість по наданим послугам теплопостачання за період з 24.09.2007 по 31.08.2010 та з 01.07.2011 по 29.06.2016 - у розмірі 29 704 (двадцять дев`ять тисяч сімсот чотири) гривні 56 (п`ятдесят шість) копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 3 відсотки річних на суму заборгованості у розмірі 903 (дев`ятсот три гривні 34 (тридцять чотири) копійки та інфляційні втрати у розмірі 7858 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 77 (сімдесят сім) копійок, а всього 8762 (вісім тисяч сімсот шістдесят дві) гривні 11 (одинадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 96 (дев`яносто шість) гривень 87 (вісімдесят сім) копійок з кожного».

Стягнути з Комунального підприємства «Харківській теплові мережі» на користь ОСОБА_1 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 41 (сорок одну) копійку судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний