Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 264/7673/15-ц

Номер провадження 22-ц/804/120/19

12 березня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року, у складі судді Литвиненко Н.В.

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки шляхом зміщення меж земельної ділянки ОСОБА_3 з земельної ділянки ОСОБА_2 у відповідності до висновку будівельно-технічної експертизи, відновлення межових знаків, демонтування частини навісу і стовпчика з території позивача, перенесення душу, туалету, курятника, стовпа у вході в двір, зливної ями на відстань, що відповідає нормам законодавства, а також просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 5000грн., витрати по сплаті судового збору, експертизи. В обґрунтування позову стверджує, що є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,1212га, а відповідач є власником суміжної земельної ділянки №43. Межі землекористування встановлені в процесі підготовки документації для приватизації земельних ділянок, однак наявні порушення меж зі сторони відповідача. Також ОСОБА_3 порушені норми розміщення господарських та підсобних будов, які перешкоджають позивачу користуватись власним двором. Про те, що фактично суміжна межа земельних ділянок зміщена в сторону його ділянки, ОСОБА_2 стало відомо із висновку судової комплексної будівельно-технічної експертизи від 27.05.2015 року, яка була призначена в рамках іншої цивільної справи, учасниками яких є ці ж сторони. За зверненням позивача ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» були перенесені межі земельних ділянок в натурі, після чого виявилось, що земельна ділянка відповідача накладається на його ділянку. На підставі викладеного, позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 шляхом переміщення меж земельної ділянки ОСОБА_3, яка розташована в АДРЕСА_2, із земельної ділянки ОСОБА_2, яка розташована в АДРЕСА_1 у відповідності до висновку комплексної будівельно-технічної експертизи №3/с від 10.02.2017 року, згідно якої межі земельної ділянки ОСОБА_3 зміщені на земельну ділянку ОСОБА_2 в наступних розмірах: - від вул.Червоноармійської на відстані 4,3м від неї довжиною 12,8м та шириною від 0см до 2,8см площею 0,1769кв.м; - від душу довжиною 8,27м, шириною від 18,9см до 22,1см, далі довжиною 29,85м і шириною від 22,1см до 0см площею 6,387кв.м; - далі межа земельної ділянки ОСОБА_2 зміщена на земельну ділянку ОСОБА_3 довжиною 38,32м і шириною від 0см до 71,5см площею 13,5кв.м. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2, яка розташована в АДРЕСА_1 шляхом демонтування частини бетонного стовпа у вході в двір шириною 7см і 8см, площею 0,02кв.м. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2, яка розташована в АДРЕСА_1 шляхом перенесення самовільно збудованого туалету, зливної ями та курятника, на відстань не менше ніж 15 (п'ятнадцять) метрів від зовнішньої стіни житлового будинку та літньої кухні ОСОБА_2, що розташовані в АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 535,92 грн. та витрати, пов'язані з проведенням комплексної будівельно-технічної експертизи в розмірі 8000,00 грн.

Додатковим рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2018 року доповнено резолютивну частину рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 500 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні спору суд не мав брати до уваги висновки судової експертизи від 10 лютого 2017 року №3-с, так як експерт керувався не фактичними даними, а робив висновки на підставі пояснень зі сторони позивача та окремо зі сторони відповідача. Тобто долучена експертиза є недостатнім та недостовірним доказом по справі. У порушення вимог ст. 198 ЗК України позивач не погодив межы земельної ділянки з відповідачем, що є обов'язковим, отже, ОСОБА_3 ніяким чином не може порушувати права позивача.

Всупереч його запереченням, Старокримською селищною радою були винесені рішення №285/2 від 17 жовтня 2014 року та №7/15-66 від 20 вересня 2016 року щодо розробки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. При винесенні данних не були вирішені наступні питання: не зібрана комісія з розгляду земельних спорів, не переміряна земельна ділянка з закріпленням меж земельної ділянки у зв'язку з відмовою узгодження меж суміжного користувача та рішення №285/2 від 17 жовтня 2014 року у триденний строк після його прийняття позивачу не надано.

Судом невірно застосував норми матеріального права, оскільки всі житлові та господарські побудови були побудовані в 1960-1970 роках, та відповідно нормам 1960 року були законні, про що свідчить відсутність штампу в паспорті БТІ про самозабудову.

Вважає, що суд всупереч вимогам ст. 37 ЦПК України брав участь в врегулюванні спору у справі, але після того як сторони не прийшли до мирової угоди, суддя продовжила розгляд даної справи, що є порушення норми процесуального права.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 500 гривень, посилаючись на вимоги ст. 1166,1167 та ч.6 ст.81 ЦПК України, зазначає, що позивач має довести факти неправомірної поведінки відповідача. У свою чергу, свідоцтво про право власності видається на підставі рішення уповноважених на це органів, то і судові витрати повинні покладатися саме на той орган, який видав неправомірне рішення. Стосовно судових витрат , пов'язаних з проведенням судової комплексної будівель-технічної експертизи, вказує, що визначена експертом сума вартості експертизи у розмірі 8000 гривень за відсутності акту виконаних робіт, підлягає сумніву.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5,які просили задовольнити апеляційну скаргу, заперечення позивача ОСОБА_2 , який просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 14.02.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2014 року.( а.с.12 том1)

Відповідно до свідоцтва про право спадщину за заповітом від 01.02.2013 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2.( а.с.135 том1)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2014 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка АДРЕСА_2, площею 0,15га.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2016 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,1212га.

За висновком комплексної будівельно-технічної експертизи від 27.05.2015 року, проведеної по цивільній справі №264/9365/14-ц, фактична суміжна межа ділянок №43 та АДРЕСА_1 відповідає межі земельної ділянки №43 за вказаною адресою площею 1500кв.м та становить :

- від точки А (огорожа по вул.Червоноармійській) довжиною 17,35м до точки Б в глибину двору,

- від точки Б довжиною 3,75м в напрямку точки В.

В точці В фактична суміжна межа ділянок №43 та АДРЕСА_1 зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,06м; далі на відстані 5,60м фактична межа зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,13м (точка Г); далі на відстані 7,39м фактична межа зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,25м (точка Д), далі на відстань 17,02м фактична межа зміщена в сторону ділянки №41-а на 0,11м (точка Е); далі огорожа або тверді межові знаки суміжної межі відсутні. Господарські будови, що належать ОСОБА_2 не знаходяться на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_3 ( а.с. 13-14 том1)

Як вбачається з відповіді Старо-Кримської селищної ради від 04.12.2015 року, ОСОБА_2 звертався до селищної ради з проханням встановити межі земельних ділянок, однак при неоднократному виході комісії на місце конфлікту вирішити земельний спір не вдалось, оскільки встановлено захват частини земельної ділянки зі сторони ОСОБА_3

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.10.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.11.2015 року, ОСОБА_3 відмовлено у поновлені строку звернені до суду, та його позов до Старо-Кримської селищної ради, (треті особи: ОСОБА_2, ДКУ «Маріупольське Бюро технічної інвентаризації», головне управління Держземагенства у м.Маріуполі, ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я») про скасування рішення Старокримської селіщної ради №163 від 08.04.2013 року, яким ОСОБА_3 дозволено розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки АДРЕСА_2, та рішення Старокримської селіщної ради від 17.10.2014 року № 285/2 про затвердження на його замовлення технічної документації землеустрою з відведенням земельної ділянки - залишено без розгляду.( а.с. 25 том1)

Рішенням Старо-Кримської селищної ради №7/15-66 від 20.09.2016 року затверджено технічну документацію землеустрою по встановленню ( поновленню) меж земельної ділянки в натурі для передачі у власність земельної ділянки площею 0,1212 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будов по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2.( а.с. 210 том1)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2016 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,1212, кадастровий номер НОМЕР_1. ( а.с. 211 том 1)

Як вбачається з акту Старо-Кримської селищної ради від 28.06.2016 року, комісією, за зверненням ОСОБА_2, рекомендовано ОСОБА_3 навести порядок в утриманні домашнього господарства згідно норм розміщення господарських будов, зазначених в нормах «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ДБН 360-92.( а.с. 213 том1)

Відповідно до доповнення до акту встановлення та узгодження меж землекористування громадянина ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 від 16.09.2014 року, підпис суміжного землекористувача ділянки №41-а, в акті встановлення та узгодження меж відсутній, також не надана письмова відмова. При з'ясуванні причин відсутності підпису встановлено, що межі суміжної земельної ділянки №41-А, раніше не встановлювались, правовстановлюючі документи відсутні. Межі земельної ділянки ОСОБА_3 встановлені по існуючій огорожі.( а.с. 146 том1)

Згідно доповнення до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання громадянина ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 від 30.06.2016 року, підпис суміжного землекористувача ділянки №43, в акті прийому-передачі межових знаків відсутній.( а.с.214 том1)

18.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до голови Старо-Кримської селищної ради, в якій вказав, що 10.10.2016 року спеціалістами земельних ресурсів сумісно із селищною комісією були винесені межі земельної ділянки в натурі, однак ОСОБА_3 відмовляється визнавати встановлені межі та перешкоджає встановленню огорожі. Просив посприяти у встановленні огорожі та прийняти заходи до ОСОБА_7

На вказану заяву ОСОБА_2, Старо-Кримською селищною радою надана відповідь від 25.10.2016 року, в якій рекомендовано встановити межу згідно державного акту на землю.( а.с. 219 том1)

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 07.12.2017 року, що набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_3 до Старо-Кримської селищної ради, ОСОБА_2, ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я», треті особи- головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, Реєстраційна служба Маріупольського управління юстиції м.Маріуполя про визнання незаконним та скасування рішень Старо-Кримської селищної ради від 17.10.2014 року № 285/2та за № 1/15-66 від 20.09.2016 року про затвердження технічної документації землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2, скасування витягів про реєстрацію земельних ділянок відмовлено. ( а.с. 44 том2)

Щодо позовних вимог про зміщення межі земельних ділянок сторін.

Відповідно до п.п.г, е ч.1. ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками громадян. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів із рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Згідно висновку судової комплексної будівельно-технічної експертизи №3-с від 10.02.2017 року вбачається, що зміщення меж земельних ділянок сторін визначено окремо по інформації ОСОБА_3 та інформації ОСОБА_2, оскільки, в частині їх ділянок відсутня огорожа або які-небудь межові знаки, а інформація про фактичне проходження межі різна у сторін. Так, за інформацією ОСОБА_2, межі земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 зміщені на земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 в наступних розмірах:

- від вул.Червоноармійської на відстані 4,3м від неї довжиною 12,8м та шириною від 0см до 2,8см площею 0,1769кв.м;

- від душу довжиною 8,27м, шириною від 18,9см до 22,1см, далі довжиною 29,85м і шириною від 22,1см до 0см площею 6,387кв.м;

- далі межа земельної ділянки ОСОБА_2 зміщена на земельну ділянку ОСОБА_3 довжиною 38,32м і шириною від 0см до 71,5см площею 13,5кв.м.

За інформацією ОСОБА_3, межі його земельної ділянки зміщені на земельну ділянку ОСОБА_2 в наступних розмірах:

- від вул.Червоноармійської на відстані 4,3м від неї довжиною 12,8м та шириною від 0см до 2,8см площею 0,1769кв.м;

- від душу довжиною 8,27м, шириною від 18,9см до 22,1см, далі довжиною 22,05м і шириною від 22,1см до 111,7см, далі довжиною 50,45м і шириною від 111,7см до 48,4см, площею 53,3428кв.м.

Так, обидві сторони у справі не заперечують факт наявності зміщення земельної ділянки відповідача на ділянку позивача, при цьому ОСОБА_3 надав інформацію експерту про зміщення його земельної ділянки на ділянку ОСОБА_2 у значно більших розмірах, ніж заявляв позивач.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу у межах заявлених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

За таких обставин, враховуючи приписи ст.13 ЦПК України, приймаючи до уваги порядок користування земельними ділянками, який вже склався, та , враховуючи, що відповідач у суді першої інстанції позовні вимоги визнав частково та згоден на зміщення межі його земельної ділянки із земель ділянки ОСОБА_2 у відповідності до висновку будівельно-технічної експертизи, викладеного на підставі інформації, наданої ним експерту , що зазначено у судовому рішенні, ( а.с.84 том2), судова колегія погоджується з висновками суду щодо зміщення земельної ділянки відповідача із ділянки позивача відповідно до висновку експерта, наданого з урахуванням інформації викладеної ОСОБА_2

Доводи апеляційній скарги, що суд не може брати до уваги висновки судової експертизи від 10 лютого 2017 року №3-с, так як експерт керувався не фактичними даними, а робив висновки на підставі пояснень зі сторони позивача та окремо зі сторони відповідача, не є слушними, оскільки висновок експерта відноситься до доказів , та підстав вважати його неналежним чи недопустимим у розумінні ст. 77,78 ЦПК України не має.

Доводи апеляційної скарги, що у висновку експертизи вказується, що позивач у певній частині земельної ділянки також змістився на земельну ділянку відповідача, не спростовує висновки суду, оскільки дана теза викладена у резолютивній частині судового рішення, та має відповідно виконуватись. У свою чергу, відповідач не заявляв зустрічних позовних вимог.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незгоди з рішеннями Старокримської селищної ради №285/2 від 17 жовтня 2014 року та №7/15-66 від 20 вересня 2016 року щодо розробки та затвердження технічної документації відповідача із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, оскільки дані рішення неодноразово були предметом оскарження у суді, залишені в силі, та є чинними, що вбачається з ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 06.10.2015 року та рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 07.12.2017 року. (а.с. 25 том1, а.с. 44 том2)

Щодо позовних вимог про перенесення технічних споруд.

Згідно висновку судової комплексної будівельно-технічної експертизи №3-с від 10.02.2017 року вбачається, що зливна яма ОСОБА_3 частково заходить на ділянку ОСОБА_2 одним кутом на 3см, іншим на 8см, площею 0,06кв.м. Розташування курятника, вбиральні ОСОБА_3 відносно літньої кухні та житлового будинку ОСОБА_2 не відповідає п.п.3.25а*, 3.26, 3.31 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Розташування зливної ями ОСОБА_3 відносно літньої кухні ОСОБА_2 не відповідає цим же нормам ДБН 360-92**. Залізний стовп навісу знаходиться на ділянці ОСОБА_2 на відстані 4см. Частина бетонного стовпа у вході у двір знаходиться на ділянці ОСОБА_2 шириною 7см и 8 см, площею 0,02кв.м.

Статтею 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 року передбачено, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

Згідно п.п.2.22 п.2 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

У відповідності до п.3.25а* наказу Держкоммістобудування №44 від 17 квітня 1992 року «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень. ДБН 360-92» відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

Таблицею 3.2а* визначено, що відстань майданчику для компосту та дворових вбиралень від житлових будинків повинна становити не менше 15 метрів, септик продуктивністю в м/куб/добу, до - 1м/куб, від 1-3 м/куб від житлового будинку та літньої кухні відповідно 5 метрів, 8 метрів.

Згідно п.п.3.26, 3.31 цього ж наказу, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці- не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об'єднувати на суміжних ділянках.

Дворову вбиральню і компостосховище рекомендовано розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 метрів від житлових будинків і 20 метрів від джерела водопостачання (колодязя).

Отже, враховуючи приписи санітарних та епідемічних норм, судова колегія погоджується з висновками суду щодо права позивача на безпечне проживання та на дотримання сусідами санітарних та будівельних норм та усунення перешкод у здійсненння даних прав шляхом перенесення самовільно збудованого туалету, зливної ями та курятника, на відстань не менше ніж 15 метрів від зовнішньої стіни житлового будинку та літньої кухні ОСОБА_2, що розташовані в АДРЕСА_1 та демонтування частини бетонного стовпа у вході в двір, оскільки судом встановлено, що наявність вказаних господарських будов, не відповідає як вимогам п.п.3.26 та п.п.3.31 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92», так і п.п.2.21, 2.22 п.2 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України № 145 від 17.03.2011 року.

Доводи апеляційної скарги, що вигрібна яма та курятник були збудовані в 1960-1970 роках, тобто до введення в дію наказу Держкоммістобудування №44 від 17 квітня 1992 року «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень. ДБН 360-92», не спростовують висновків суду, оскільки технічна документація на будинок ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на даний будинок, не містить відомостей про наявність вигрібної ями та курятника, а відповідачем не надано доказів щодо часу їх облаштування (побудови).( а.с.22том1, 24том1, а.с.137 том1, а.с.141 том 1)

Що стосується моральної шкоди та відшкодування судових витрат.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на тривалість порушення його немайнових прав, стурбованість та неможливість протягом декілька років спокійного життя , оскільки земельні суперечки з відповідачем супроводжуються його вкрай негативною реакцією, лайками та приниженнями честі позивача та його родини. Крім того, відповідач перекопує його земельну ділянку та приєднує її до своєї, чим провокує на агресивні дії.

Отже, враховуючи обставини справи, судова колегія погоджується з висновками суду, що позивач зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження його прав як власника, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов до обґрунтованого висновку щодо розміру моральної шкоди у розмірі 500 гривень.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позивачем заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат, зокрема, витрат пов'язаних з проведенням експертизи у розмір 8000 гривень, суд обґрунтовано стягнув дану суму з відповідача.

При цьому, судова колегія враховує, що у справі була призначена та проведена комплексна будівельно-технічна експертиза, яка була доручена одночасно як експерту ОСОБА_6 так і ТОВ « Центр експертного геодезичного забезпечення» ( а.с. 4-28,том2) Під час експертизи була проведена кадастрова зйомка земельних ділянок сторін, огляд земельних ділянок за участю сторін та проводилась геодезична зйомка.

На підтвердження понесених витрат позивач надав квитанції про сплату вартості проведеної експертизи на загальну суму 8000грн. Матеріали справи містять кошторис робіт з детальним обґрунтуванням витрат( а.с. 53,54 том2), отже доводи апеляції щодо відсутності доказів вартості експертизи спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Доводи відповідача щодо порушення судом вимог статті ст. 37 ЦПК України , оскільки суддя брав участь в врегулюванні спору у справі, та продовжив розгляд даної справи, не є слушними.

Відповідно до частини 2 статті 37 ЦПК України( у редакції, що діє з 15.12.2017 року) суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 201 ЦПК України( у редакції, що діє з 15.12.2017 року) врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 2 статті 204 ЦПК України про припинення врегулювання спору за участю судді постановляється ухвала, яка оскарженню не підлягає. Одночасно суддя вирішує питання про поновлення провадження у справі.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Інститут врегулювання спору за участю судді є новелою процесуального кодексу у новій редакції, та у судді до 15.12.2017 року не було таких повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 28.11.2015 року.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 від 03.11.2016 року про пропозицію щодо укладення мирової угоди, проте, дане питання судом не обговорювалось, та ніяких рішень з цього приводу судом не ухвалювалось. ( а.с. 230 том1)

Отже, порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 березня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.