Справа №296/6668/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

секретаря с/з Поліщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду міста Житомира надійшла указана цивільна справа про стягнення боргу за борговою розпискою.

Поштовим листом через канцелярію суду позивачем було подану заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позов шляхом накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі чи сплаті ОСОБА_2 і знаходяться у нього чи в інших осіб, відкриті рахунки у банківських установах, належні ОСОБА_2 в розмірі, що відповідає ціні позову, а саме 12 728 810,94 грн., що є на рахунках відповідача, а також заборонити виїзд за кордон ОСОБА_3 поки справу не буде вирішено в судовому порядку.

Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пунктах четвертому, шостому постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заявляючи вимоги про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно відповідача.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Таким чином звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно й грошові кошти відповідача законодавцем на сторону позивача покладений обов`язок надати суду докази наявності у відповідача такого майна або коштів, чи відкритих у банківських установах рахунків тощо.

Судом звернуто увагу, що в доданих до заяви про забезпечення позову матеріалах відсутні докази належності ОСОБА_2 на праві власності будь-якого рухомого або нерухомого майна.

Таким чином оскільки позивач не надав суду будь-які відомості щодо належного відповідачу рухомого і нерухомого майна та, із урахуванням принципу диспозитивності, не довів співмірності заходів забезпечення позову, на застосуванні яких наполягав позивач, заявленим позовним вимогам, суд приходить до висновку про можливість відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких підлягають обмеженню й можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд позбавлений можливості за відсутності відомостей про наявність у відповідача рухомого і нерухомого майна надати оцінку співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а отже і застосувати такі заходи.

Суд критично оцінює додану до заяви про забезпечення позову довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.07.2019, з якої начебто вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 23.10.2002 належить будинок АДРЕСА_1 , оскільки дана інформація не є актуальною на час розгляду судом такої заяви.

Як слідує з довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.11.2019, будинок по АДРЕСА_1 належав до 01.09.2016 ОСОБА_2 та на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кучерук В.В., власником зазначеного будинку став ОСОБА_4 .

Також суд не вбачає законних підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон ОСОБА_3 поки справу не буде вирішено в судовому порядку з огляду на наступне.

Так, перелік видів забезпечення позову викладено у ч.1 ст.150 ЦПК України.

Однак судом звернуто увагу, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

При цьому, заборона виїзду за межі України не може належати до інших видів забезпечення позову.

А відтак, слід дійти висновку, що суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення боргу за борговою розпискою, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до ст.441 ЦПК України.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про неможливість забезпечення позову у спосіб, що заявлений позивачем, а саме: шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу, а також шляхом заборони останньому виїзду за кордон до вирішення справи судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 10, 81, 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

День складання повного судового рішення 21.11.2019

Суддя Д.В. Кузнєцов