ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8290/19 Справа № 0417/2436/2012 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", найменування якого змінено у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 15 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №E/V082854, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 100.000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 вересня 2013 року.

20 жовтня 2010 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором, між банком та АТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки №167.

З тією ж самою метою, 15 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №E/V082854, за умовами якого останній поручився за належне виконання позичальником обов`язків за кредитним договором №E/V082854.

Посилаючись на те, що позичальник порушила умови договору, у зв`язку з чим станом на 14 листопада 2011 року допустила заборгованість у загальному розмірі 143.333 долари США 40 центів, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 76.996 доларів США 40 центів, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 35.072 долари США 81 цент, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 22.385 доларів США та пені у розмірі 8.878 доларів США 92 цента, яка своєчасно не погашена, чим порушуються їхні права, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 143.308 доларів США 24 центи, стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПАТ Акцент-Банк 200 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №E/V082854 у розмірі 1.133.799 грн. 26 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПАТ Акцент-Банк 10.000 грн.

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог банку відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк у 2010 році звертався до суду з позовом про звернення стягнення та змінив строк виконання зобов`язання, пропустив строк звернення з позовом до поручителів, пропустив позовну давність щодо пені, а вимоги до ПАТ Акцент-Банк не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

01 жовтня 2019 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про те, що їх вимоги доведені та обґрунтовані, а доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №E/V082854, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 100.000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 вересня 2013 року.

15 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №E/V082854, за умовами якого останній поручився за належне виконання позичальником обов`язків за кредитним договором № E/V082854.

20 жовтня 2010 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором, між банком та АТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки №167.

Банком надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що за кредитним договором №E/V082854 станом на 14 листопада 2011 року рахується заборгованість у загальному розмірі 143.333 долари США 40 центів, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 76.996 доларів США 40 центів, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 35.072 долари США 81 цент, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 22.385 доларів США та пені у розмірі 8.878 доларів США 92 цента.

Задовольняючи позов АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції керувався тим, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2

ст.553 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виникли договірні відносини шляхом укладання спірних договорів, та установлено, що за спірним кредитним договором позичальником допущена заборгованість.

Кредитний договір від 15 вересня 2008 року та договір поруки від 15 вересня 2008 року підписані сторонами, які досягли домовленості з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі (а.с.5-9,12,13,14).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у березні 2010 року АТ КБ ПриватБанк зверталось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 06 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги банку були задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №E/V082854 від 15 вересня 2008 року в розмірі 89.650 доларів США 20 центів звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 (а.с.95-97).

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18). Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів наголошує на тому, що звернувшись до суду у березні 2010 року з позовом до відповідачів, АТ КБ «ПриватБанк» скористався передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом та змінив строк виконання основного зобов`язання.

Після прийняття судового рішення про дострокове стягнення заборгованості у банка залишається право вимагати сплатити борг, визначений судовим рішенням про стягнення достроково кредитної заборгованості та право на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, за час невиконання такого рішення.

У спірних правовідносинах банк вимоги за ст.625 ЦК України не заявляв, а заявив вимоги про стягнення кредитної заборгованості, заборгованості за відсотками, пені та комісії, що не відповідає нормам матеріального права та висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду.

Зважаючи на вказане вище, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є частково обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково, стягнувши з позичальника та поручителя у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №E/V082854 від 15 вересня 2008 року станом на 27 січня 2010 року у загальному розмірі, а саме 81.846 доларів США 61 цент, яка складається: з заборгованості за кредитом у розмірі 76.996 доларів США 40 центів; заборгованості за процентами у розмірі 4.646 доларів США 42 цента; заборгованості по комісії у розмірі 133 долари США 75 центів та заборгованості за пенею у розмірі 70 доларів США 04 цента.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відмову у позові через наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегією суддів відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності також не заслуговують на увагу, оскільки у кредитному договорі та договорі поруки його сторонами визначено строк позовної давності, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого права, п`ять років.

Також районний суд не звернув увагу на положення ч.1 ст.1 ГПК України, в редакції, що діяла до 14 грудня 2017 року, де закріплено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 2 ст.4 ГПК України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року, передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч.1 ст.377 судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що провадження стосовно вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк" підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки даний спір віднесено до юрисдикції господарських судів, про що, відповідно до ст.256 ЦПК України, роз`яснюється позивачу.

Наведений висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у Постанові від 01 липня 2015 року у справі за №6-745цс15, що, згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов`язковою для всіх судів України, які застосовують відповідні нормативно-правові акти.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ ПриватБанк необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі по 1.609 грн.50 коп. з кожного, а з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1.996 грн.58 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Провадження в частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрити.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () заборгованість за кредитним договором №E/V082854 від 15 вересня 2008 року станом на 27 січня 2010 року у загальному розмірі 81.846 доларів США 61 цент, яка складається: з заборгованості за кредитом у розмірі 76.996 доларів США 40 центів; заборгованості за процентами у розмірі 4.646 доларів США 42 цента; заборгованості по комісії у розмірі 133 долари США 75 центів та заборгованості за пенею у розмірі 70 доларів США 04 цента.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі по 1.609 грн.50 коп. з кожного.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1.996 грн.58 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.