Дата документу 18.03.2019 Справа № 310/5680/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/5680/18

Провадження № 22-ц/807/1088/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року, повний текст якого складено 30 листопада 2018 року, в складі судді Вірченко О.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що в його власності перебуває трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яку він згідно письмового договору від 02 вересня 2015 року здавав в оренду ОСОБА_2

В червні 2017 року позивач, виявивши пошкодження свого майна в квартирі, звернувся до поліції із заявою з метою встановлення місця знаходження відповідачки та звернення в подальшому до суду з відповідним позовом.

Під час досудового розслідування було проведено огляд місця події та зафіксовано пошкодження рухомого майна. Висновком про результати звернення від 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з позовом.

Під час користування квартирою відповідачкою було пошкоджено наступне майно: зникла москітна сітка в кухні, пошкоджено три стільця, обшивку дивану, зникло відро для овочів. Загальна вартість пошкодженого майна - 2 000 грн.

Крім зазначеного, пошкодженням та знищенням майна позивачу було заподіяно моральну шкоду.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 22, 23, 1166 Цивільного кодексу України, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 2 000 грн., у відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн., а також сплачений ним судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачем не доведено розмір матеріальної та моральної шкоди, факт пошкодження майна. Суд не надав оцінку поясненням позивача, який зазначив, що відповідачці він передав квартиру в належному стані, але в 2017 році виявив втрату та пошкодження його майна.

Від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що позивачем не надано належні та допустимі докази, які б підтверджували передання відповідачу в користування втраченого та пошкодженого майна, його наявності в квартирі, докази власності на це майно, фактичне пошкодження, стан майна на 02.09.2015 р. та на 01.03.2016 року, економічний розрахунок суми збитку, докази завдання моральної шкоди діями відповідача. Крім того, позивачем не доведено, що в період з березня 2016 р. по червень 2017 року в квартирі ніхто не проживав та не користувався речами. Зазначає, що в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення ( а.с.91-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира № АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Дмитренко М.Р., зареєстрований в реєстрі за № 353; витягом з Державного реєстру правочинів № 8400744 від 02.04.2010 р.; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 07.04.2010 (а.с. 7-9).

02 вересня 2015 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди об'єкта нерухомості, предметом якого відповідно до п. 1.1 Договору є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до п. 2.1. Договору строк оренди становить з 02 вересня 2015 року по 15 червня 2016 року та може бути подовжений за письмовою згодою сторін.

Відповідно до п. 8.2. Договір вступає в дію з моменту його укладення.

Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст.1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Відповідно до роз'яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з висновком про результати розгляду звернення громадянина від 18 серпня 2017 року за заявою ОСОБА_1 Бердянським ВП ГУНП в Запорізькій області було проведено перевірку та заявнику рекомендовано звернутися до суду за захистом цивільних прав. Того факту, що майно було пошкоджено саме внаслідок дій відповідачки під час перевірки встановлено не було (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні зазначеного Договору оренди сторони не підписували акт приймання-передачі, з якого вбачалось би, яке саме майно знаходилось у квартирі на момент укладення Договору оренди та в якому стані воно перебувало.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що на час укладення між сторонами договору оренди в квартирі знаходились москітна сітка, відро для овочів та коли саме вони зникли; докази вини відповідача у зникненні зазначених речей; підтвердження того, в якому стані перебували стільці та диван на час укладання договору оренди; докази пошкодження зазначеного майна відповідачем.

Копія квитанції до прибуткового касового ордера №10 від 21 серпня 2017, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив 170, 00 грн. за москітну сітку (а.с. 16), не підтверджує факт наявності москітної сітки на час укладання договору оренди квартири між ним та ОСОБА_2 02 вересня 2015 року.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції оцінки поясненням позивача, який зазначив, що відповідачці він передав квартиру в належному стані, але в 2017 році виявив втрату та пошкодження його майна, є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не доведені належними та допустимими доказами протиправність дій або бездіяльності ОСОБА_2, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діями відповідача,наявність шкоди та вини відповідача в її завданні, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані апелянтом належним чином.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка