Справа № 450/1335/17 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/328/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , його представниці ОСОБА_2 , представниці відповідача ВАТ «Львівагротранссервіс» Каминської Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мусієвського В.Є. від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Львівагротранссервіс» про проведення остаточного розрахунку при звільнені з роботи та ін., -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 .

В своїй апеляційних скаргах просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Позивач вважає рішення упередженим, таким, що прийнято внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Ззначає, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року у справі №1316/2-176/11 скасовано наказ голови правління ВАТ «Львівагротранссервіс» №102 від 08.10.2005 р. «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера ВАТ «Львівагротранссервіс» з 10.10.2005 року із стягненням з ВАТ «Львівагротранссервіс» 62678 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 3000грн. моральної шкоди. Всупереч рішенню Апеляційного суду Львівської області, в порушення вимог ст. 367 ЦПК України в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі, відповідач поновив його на роботі наказом №3 від 02.04.2014 року після відкриття кримінального провадження за правовою кваліфікацією ст. 382 КК України. В частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу 62678 грн., рішення суду виконувалось протягом липня-листопада 2014 року. Зазначають, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін та споживчі товари і тарифи на послуги у порядку встановленому чинним законодавством, однак така компенсація в розмірі 37061грн., а також недорахована зарплата в сумі 3047,51грн. позивачу так і не виплачені. Крім цього, зазначають, що не згідні з відмовою суду щодо стягнення моральної шкоди, оскільки тривале порушення відповідачем охоронюваних законом трудових прав позивача, пов`язаних незаконним звільненням та затримкою розрахунків при звільненні, що триває протягом 10 років, а відповідно впливає на пенсійне забезпечення позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представниці на підтримання апеляційних скарг, представниці відповідача в заперечення скарг, дослідивши матеріали справи, а також справ №450/3077/14-ц, №450/1670/16, №450/1224/16-ц, №450/2477/15-ц, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, уточнених позовних заяв, заперечення проти позову, апеляційних скарг, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд посилаючись на ч.3 ст. 61, ч.1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ст. 2 Закону України від 03.07.1991 року, ч.2 ст. 23 ЦК України, ст.ст. 232 237-1 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року скасовано наказ голови правління ВАТ «Львівагротранссервіс» №102 к від 08 жовтня 2005 року «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера ВАТ «Львівагротранссервіс» з 10 жовтня 2005 року, стягнуто з ВАТ «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 62678,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000,00 грн. моральної шкоди. Як зазначив позивач дане рішення виконано в листопаді 2014 року. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у листопаді 2014 року звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області (справ №450/3077/14-ц) з позовом про проведення остаточного розрахунку у зв`язку з звільненням з роботи; виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи умисне затягування виплат, з урахуванням індексації заробітної плати на день остаточного розрахунку; просив зобов`язати відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс здійснити перерахунок заробітної плати відповідно до встановленого посадового окладу з врахуванням індексації і компенсації втрат заробітної плати, з відповідними відрахуваннями соціального податку; зобов`язати відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку ОСОБА_1 запис про недійсність запису № 18 від 10.10.2005 року відповідно до п. 2.10 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, А також просив суд стягнути з відповідача моральну та матеріальну шкоду. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2014 року стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись ОСОБА_1 4424,38 грн. ( чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 38 коп.) недонарахованої та недоплаченої заробітної плати за період з 15.11.2013 року по 02.06.2014 року; 15785 грн. 28 коп. (п`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 28 коп.) середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року, з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 245,86 грн. (двісті сорок п`ять гривень 86 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці. Крім того, позивач ОСОБА_1 у жовтні 2015 року звертався до Пустомитівського районного суду Львівської області (справа №450-2477/15-ц) з позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача ВАТ „Львівагротранссервіс відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, провести остаточний розрахунку у зв`язку з звільненням з роботи; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, враховуючи умисне затягування виплат, з урахуванням індексації заробітної плати на день остаточного розрахунку; з відповідними відрахуваннями соціального податку; зобов`язати відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести виправлення у трудову книжку ОСОБА_1 в записах № 19 та 21 відповідно до „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. А також стягнути з відповідача 5000,00 тис. грн. завданої моральної шкоди. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2015 року стягнуто з відкритого кціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись ОСОБА_1 23677,92 грн. (двадцять три тисячі шістсот сімдесят сім гривень 92 коп.) середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2014 року по 05 листопада 2015 року, включно з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 11318,04 грн.(одинадцять тисяч триста вісімнадцять гривень 04 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці. Як вбачається, позивач ОСОБА_1 у травні 2016 року звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області (справа №450/1224/16-ц) з позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача ВАТ „Львівагротранссервіс відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, провести остаточний розрахунку у зв`язку з звільненням з роботи; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, враховуючи умисне затягування виплат, з урахуванням індексації заробітної плати на день остаточного розрахунку; з відповідними відрахуваннями соціального податку за період з 06.11.2015 року по 24.05.2016 року, а також, зобов`язати відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.07.2016 року стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись ОСОБА_1 6029,10 грн. (шість тисяч двадцять дев`ять гривень 10 коп.). середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2015 року по 12 січня 2016 року, включно з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 219,36 грн. (двісті дев`ятнадцять гривень 36 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці, стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на користь ОСОБА_1 1000,00 (одна тисяча) грн. відшкодування за завдану моральну шкоду. Позивач у лютому 2017 року звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області (справа №450/583/17) з позовом, у якому просив визнати запис №22 від 05.01.2016 року та запис №23 від 10.10.2005 року в трудовій книжці недійсними, зобов`язати внести новий запис у трудову книжку про поновлення на роботі відповідно до наказу ВАТ Львівагротранссервіс №3 від 02.04.2016 року згідно п.гл.2.10 гл.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», зобов`язати провести виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з затримкою видачі неналежно оформленої трудової книжки, зобов`язати провести виплату моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.08.2014 року та 23.12.2014 року не виконувались. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.05.2017 року, яке набрало законної сили, зобов`язано Відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку ОСОБА_1 виправлення в записі № 23 у графі "дата запису" 10.10.2005 року відповідно до "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Крім того, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.05.2017 року (справа №450/1670/16-ц) зобов`язано відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахованої і оплаченої зарплати ОСОБА_1 з оплатою єдиного соціального внеску з 16.11.2013 року по 02.04.2014 року в сумі 9399,87 грн., зобов`язано відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахований і оплачений середній заробіток ОСОБА_1 і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду від 23.12.2014 року в сумі 20455,53 грн. з помісячною розбивкою з 03.06.2014 р. по 23.12.2014 р., зобов`язано відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахований і оплачений середній заробіток ОСОБА_1 і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду від 05.11.2015 року в сумі 23677,92 грн. з помісячною розбивкою з 24.11.2014 р. по 05.11.2015 р., зобов`язано відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести зміни в персоніфіковану систему обліку відомостей нарахований і оплачений середній заробіток ОСОБА_1 і єдиний соціальний внесок за рішенням Пустомитівського районного суду від 11.07.2016 року в сумі 6029,10 грн. з помісячною розбивкою з 06.11.2015 р. по 12.01.2016 р. Таким чином судом встановлено, що позовні вимоги про проведення остаточного розрахунку при звільненні, а також зобов`язання сплати єдиного внеску та сум компенсації в персоніфіковану систему обліку відомостей були предметами судових проваджень та такі вирішені судом. Таким чином, вимоги позивача про індексацію компенсації задоволенню не підлягають. Позивачем належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем було заподіяно йому моральну шкоду суду надано не було.

Колегія суддів вважає, що висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ «Львівагротранссервіс», який неодноразово уточняв, у якому остаточно просив:

-зобов`язати відповідача провести остаточний розрахунок з позивачем відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 47, 95, 116, 117, 237 КЗпП України, ст. 230 ЦК України, ст.ст. 24, 34 ЗУ «Про оплату праці»;

-стягнути з ВАТ «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 37061,00 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, визначеною рішеннями Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року, а також рішеннями Пустомитівського районного суду від 23.11.2014 року, від 05.11.2015 року, від 11.07.2016 року;

-зобов`язати відповідача в порядку ст.ст. 7, 9, 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску» сплатити єдиний внесок із суми 37061 грн., а також із суми компенсації, визначених судовими рішеннями Пустомитівського районного суду від 23.11.2014 року 245,86 грн., від 05.11.2015 року 11318 грн., від 11.07.2016 року 219,36 грн. і внести зазначені суми компенсації в персоніфіковану систему відомостей, які пов`язані визначенням права на соціальний захист, передбаченого ст. 46 Конституції України і ст.ст. 253-256 КЗпП України;

-стягнути 10000 грн. моральної шкоди;

-зобов`язати виплатити ВАТ «Львівагротранссервіс» належну заробітну плату в сумі 3047.51 грн. ОСОБА_1 , а також середньомісячний заробіток за час затримки зарплати при розрахунку при звільненні за період з 2.06.2014 року по 14.12.2017 року з відповідними відрахуваннями соціального внеску відповідно до закону, а також належну компенсацію відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці»

Крім цього, в суді апеляційної інстанції позивач неодноразово подавав заяви про уточнення вимог, що стосується виплат, які підлягають нарахуванню по день постановлення рішення.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року відповідача зобов`язано скасувати наказ голови правління ВАТ Львівагротранссервіс та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера, стягнуто 62678,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак відповідач поновив його на роботі наказом від 02.04.2014 року. В частині виплати середнього заробітку рішення суду було виконано в листопаді 2014 року. Однак компенсація втрати частини доходу в зв`язку з порушенням термінів виплати відповідачем не виплачена. Індекс споживчих цін за листопад 2013 листопад 2014 року складає 119,80 %, загальна сума компенсації за затримку виплати заробітної плати, яка не виплачена відповідачем в листопаді складає 12410,00 грн., компенсація за затримку компенсації складає 9394,00 грн. Рішенням суду Пустомитівського району Львівської області від 23.12.2014 року встановлено розмір недорахованої і невиплаченої зарплати 4414,38 грн. при розрахунку під час звільнення 02.06.2014 року, дана заборгованість була погашена лише 13.01.2016 року, компенсації за затримку виплати заробітної плати, яка не виплачена відповідачем складає 3495,00 грн., компенсація за затримку компенсації складає 590,60 грн., судовим рішенням від 23.12.2014 року встановлено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 15785,28 грн., який сплачений в січні 2016 року, компенсації за затримку виплати заробітної плати, яка не виплачена відповідачем складає 8224,00 грн., компенсація за затримку компенсації складає 1390,00 грн. Судовим рішенням від 05.11.2015 року встановлено заборгованість 23677,92 грн. із затримки розрахунку при звільненні за період 24.12.2014 року 05.11.2015 року, яка була погашена в січні 2016 року, компенсація за затримку виплати заробітної плати, яка не виплачена відповідачем складає 852,40 грн., компенсація за затримку компенсації складає 407,40 грн. та 211,00 грн. Рішенням суду від 11.07.2016 року встановлена заборгованість за час затримки виплати зарплати в сумі 6029,00 грн. і 219,00 грн. компенсації з 06.11.2015 року по 12.01.2016 року загальною сумою 6248,00 грн., яка погашена у вересні 2016 року. Сума компенсації за затримки виплати зарплати і компенсації складає 87,00 грн. загальна сума компенсації за затримку виплати заборгованості по зарплаті і компенсації за затримку виплати компенсації складає 37061,00 грн. Тривале порушення відповідачем трудових прав і охоронюваних законом інтересів, пов`язаних з незаконним звільненням і умисною затримкою розрахунку з роботи позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, що спричинило моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов`язати відповідача сплатити єдиний внесок із суми 37061,00 грн., а також із сум компенсації, визначених судовими рішеннями і внести зазначені суми компенсації в персоніфіковану систему обліку відомостей, які пов`язані визначенням права на соціальний захист, збільшив розмір моральної шкоди до 10000,00 грн. та просив зобов`язати виплатити відповідача належну заробітну плату в сумі 3047,51 грн., а також середньомісячний заробіток за час затримки зарплати при розрахунку при звільненні за період з 02.06.2014 року по 14.12.2017 року з відповідними відрахуваннями соціального внеску відповідно до закону, а також належну компенсацію відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Як вбачається із матеріалів справи та інших справ, що були витребувані та оглянуті судом апеляційної інстанції (№450/3077/14-ц, №450/1670/16, №450/1224/16-ц, №450/2477/15-ц), рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року скасовано наказ голови правління ВАТ «Львівагротранссервіс» №102 к від 08 жовтня 2005 року «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера ВАТ «Львівагротранссервіс» з 10 жовтня 2005 року, стягнуто з ВАТ «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 62678,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.11.2015 року стягнуто з Відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись ОСОБА_1 23677,92 грн. (двадцять три тисячі шістсот сімдесят сім гривень 92 коп.) середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2014 року по 05 листопада 2015 року, включно з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 11318,04 грн.(одинадцять тисяч триста вісімнадцять гривень 04 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.07.2016 року стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись ОСОБА_1 6029,10 грн. (шість тисяч двадцять дев`ять гривень 10 коп.). середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2015 року по 12 січня 2016 року, включно з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 219,36 грн. (двісті дев`ятнадцять гривень 36 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці, стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на користь ОСОБА_1 1000,00 (одна тисяча) грн. відшкодування за завдану моральну шкоду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс на корись ОСОБА_1 4 424,38 грн. ( чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 38 коп.) недонарахованої та недоплаченої заробітної плати за період з 15.11.2013 року по 02.06.2014 року; 15 785 грн. 28 коп. (п`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 28 коп.) середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2014 року по 23 грудня 2014 року, з відповідними відрахуваннями соціального податку відповідно до Закону та 245,86 грн. (двісті сорок п`ять гривень 86 коп.) компенсації відповідно до ст. 34 Закону України „Про оплату праці. Зобов`язано відкрите акціонерне товариство „Львівагротранссервіс внести у трудову книжку ОСОБА_1 запис про недійсність запису № 18 від 10.10.2005 року відповідно до п. 2.10 „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Львівагротранссервіс в користь держави 243,60 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обставинам справи та вимогам закону не відповідають, оскільки вимоги заявлені ОСОБА_1 у даній справі не є тотожними чи однаковими з позовними вимогами у справах, які згадані судом в оскаржуваному рішенні, тобто вимоги заявлені ОСОБА_1 у даній справі раніше не заявлялися та навіть у випадку, якщо б такі були заявлені, провадження у справі підлягало б закриттю та спір не підлягав би розгляду по суті з відмовою в позові, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті справи.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У разі мобілізації власника - фізичної особи свої обов`язки, визначені цією статтею, він повинен виконати протягом місяця після своєї демобілізації без застосування санкцій та штрафів.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України, Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно п. 32 постанови пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», Оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). ( Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95 Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП ( 322-08 ) оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Аналізуючи позовні вимоги в межах поданих доказів та додатково враховуючи норми Законів України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, колегія суддів стосовно вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, визначеною рішеннями Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2013 року, а також рішеннями Пустомитівського районного суду від 23.11.2014 року, від 05.11.2015 року, від 11.07.2016 року вважає, що обґрунтованою слід вважати лише вимогу про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати, що була стягнута рішенням суду у справі №450/3077/14-ц у розмірі 4424,38 грн. за період з 2 червня 2014 року по 13 січня 2016 року, коли заборгованість із заробітної плати була погашена відповідачем.

За відсутності заперечень відповідача суд бере до уваги розмір нарахованої позивачем компенсації, що складає 3495 грн. за період з часу повторного звільнення позивача 02.06.2014р. по 13.01.2016 року, коли була виплачена сума недорахованої та недоплаченої заробітної плати, стягнутої згаданим рішенням суду.

Нарахування та необхідність стягнення суми такої компенсації передбачено вимогами закону, на які правильно посилався позивач та згадані вище.

Що стосується решти вимог про нарахування компенсації не на заробітну плату, а на стягнуті рішеннями судів: суми компенсацій втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати; середніх заробітків за час вимушеного прогулу; середнього заробітку за час затримки розрахунку, про які вказано позивачем, то такі не можуть бути додатково проіндексовані та на такі не може нараховуватись компенсація втрати частини грошових доходів оскільки ці суми не є заробітною платою.

Також, слід вважати обґрунтованою і вимогу ОСОБА_1 про стягнення недорахованої та невиплаченої йому заробітної плати за період роботи з 15.11.2013 року по 02.06.2014 року у розмірі 3047,51 грн. та судом апеляційної інстанції знову ж взято до уваги розрахунок заборгованості, поданий позивачем, який здійснений на підставі відомостей про нарахування заробітної плати (а.с.62-63 Витяг з акту перевірки Управління Пенсійного Фонду України Пустомитівського району №17 від 13.06.2016 року («Достовірність відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам») та Витяг з індивідуальних відомостей персоніфікованого обліку позивача за 14-16 роки), оскільки відповідачем, знову ж на спростування таких доводів свого розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 подано не було з відповідними первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували фактичне нарахування та виплату заробітної плати позивача за вказаний період та необхідну до нарахування та виплати заробітної плати відповідно до закону.

Відсутні такі первинні бухгалтерські документи і у інших справах, що витребувані судом, якими не слід вважати написані від руки розрахунки суми зарплати ОСОБА_1 (а.с. 45-49 справа №450/3077/14-ц) та платіжні відомості, затверджені головою та членами ліквідаційної комісії, оскільки такі не є первинними бухгалтерськими документами та дані у таких відрізняються від даних про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 у поданих ним відомостях про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам (а.с.62-63 Витяг з акту перевірки Управління Пенсійного Фонду України Пустомитівського району №17 від 13.06.2016 року («Достовірність відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам») та Витяг з індивідуальних відомостей персоніфікованого обліку позивача за 14-16 роки) про які йшлося та акті Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області (а.с. 170-171).

Тому, слід стягнути суму невиплаченої заробітної плати про яку вказав позивач з відповідним відрахуванням соціального внеску відповідно до закону та середнього заробітку за час затримки розрахунку з 02.06.2014 року по 12.11.2019 року день постановлення рішення, про що просив у позовних вимогах позивач виходячи з наступного розрахунку: середньоденна заробітна плата 109,62 грн. (що відповідачем не спростовано) * 1364 робочих днів = 149521,68 грн.

В частині вимоги про стягнення компенсації слід відмовити, оскільки зважаючи на заявлену вимогу, суд не вправі самостійно здійснювати розрахунок та стягнення такої з власної ініціативи без здійснення такого позивачем.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Тривала, безпідставна невиплата позивачу належних йому до сплати сум заробітної плати та інших виплат належних при звільненні, на які він обґрунтовано розраховував в силу вимог закону; тобто порушення його законних, передбачених Конституцією України прав на своєчасне отримання таких коштів (ст. 43), що тривало з вини відповідача значний період часу, позбавило позивача його доходу, на який він обґрунтовано розраховував, що відповідно об`єктивно свідчить про необхідність для нього докладати додаткових зусиль для організації свого життя за відсутності таких доходів та відповідно про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Однак, така вимога, з врахуванням принципів розумності та справедливості, підлягає відшкодуванню у грошовому виразі, що є меншим від вказаного позивачем, а саме у розмірі 1000 грн., що, на думку колегії суддів, буде достатньою компенсацією завданої позивачу шкоди.

Відповідно вказаним слід визнати таку вимогу позивача теж частково обґрунтованою та такою, що теж безпідставно частково не була задоволена судом першої інстанції.

Враховуючи вказане доводи апеляційних скарг, слід вважати частково обґрунтованими та такі слід задовольнити частково. Відповідно рішення суду першої інстанції вцілому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Стягнути з відповідача на користь позивача 3495 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Стягнути з відповідача на користь позивача 3047,51 грн. невиплаченої заробітної плати з відповідним відрахуванням соціального внеску відповідно до закону та 149521,68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. заподіяної йому моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року скасувати та ухвалити у праві нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Львівагротранссервіс» про проведення остаточного розрахунку при звільнені з роботи та ін. задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 3495 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 3047,51 грн. невиплаченої заробітної плати з відповідним відрахуванням соціального внеску відповідно до закону та 149521,68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Львівагротранссервіс» на користь ОСОБА_1 1000 грн. заподіяної йому моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра