КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 750/8611/18
Головуючий у першій інстанції - Фролова І.В.
Номер провадження № 22-ц/824/3322/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), КашперськоїТ.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Браво", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оазис Тревел Україна" про стягнення компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом та просила суд стягнути з ТОВ «Авіакомпанія «Браво» на її користь 400 євро, як компенсацію у зв'язку із відмовою у перевезенні проти її волі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за туристичним ваучером № 589718 позивач мала вилетіти літаком з Республіки Туніс до Києва 29 червня 2018 року, скориставшись послугами авіаперевізника (відповідач), який співпрацював з туроператором «Оазис Тревел Україна», однак з боку відповідача мало місце скасування авіарейсу з Тунісу до Києва, запланованого на 29 червня 2018 року і до України вона прибула тільки 02 липня 2018 року.

Вважає, що має місце відмова пасажиру у перевезенні проти його волі, а тому перевізник повинен виплатити їй компенсацію у розмірі 400 євро, якщо дальність рейсу становить від 1500 до 3500 кілометрів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилалася на те, що судом при розгляді справи не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи, так як зазначила, що відсутність договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем є хибним, проте укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка.

Відповідач у справі ТОВ «Авіакомпанія Браво» подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що Авіакомпанія повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність законодавчо встановлених підстав для покладення на них відповідальності за невиконаний вчасно переліт, оскільки, вона виступає виключно виконавцем послуг за «Договором чартеру», тобто договором, який укладено між Третьою особою та Відповідачем (Договір № 16/3/17 «Про надання блока місць») в якому Позивач взагалі не являється стороною. При цьому зазначає, що жодних договірних зобов'язань ТОВ «Авіакомпанія Браво» перед ОСОБА_5 не має, жодних коштів ОСОБА_5 не сплачувала на рахунки ТОВ «Авіакомпанія Браво». Тому у даному випадку до ТОВ «Авіакомпанія Браво» не можна застосовувати статті Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України щодо не виконання або не належного виконання договірних зобов'язань. Договірних зобов'язань між сторонами ОСОБА_5 та ТОВ «Авіакомпанія Браво» не існувало.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_5 мала вилетіти літаком з Республіки Туніс до Києва 29 червня 2018 року , скориставшись послугами авіаперевізника ТОВ «Авіакомпанія «Браво», яке співпрацювало з туроператором «Оазис трепел Україна», що вбачається із копії ваучера № 5839718.

Відповідно до копії корінця посадкового талона ОСОБА_5 змогла прибути в Київ лише 02 липня 2018 року.

Затримка рейсу відбулася у зв'язку із заборгованістю туроператора «Оазис тревел Україна» перед ТОВ «Авіакомпанія «Браво» через неналежне виконання умов договору № 16/3/17 «Про надання блока місць», згідно якого ТОВ «Оазис тревел Україна» замовником рейсів заздалегідь погоджених маршрутів, а відповідач виступає перевізником та забезпечує виконання замовлених рейсів.

Оскільки, з листопада 2017 року зі сторони туроператора «Оазис Тревел Україна» перед відповідачем виникла певна фінансова заборгованість за договором № 16/3/17 «Про надання блока місць», яка не була погашена в порушення умов Договору та досягнутих домовленостей, тому 27 червня 2018 року відповідачем було прийнято рішення про зупинення програми виконання запланованих рейсів згідно Договору № 16/3/17 «Про надання блока місць».

Вказані обставини підтверджуються висвітленням в засобах масової інформації, зокрема, на сайті авіаперевізника.

Під час здійснення своєї діяльності відповідач керувався «Правилами повітряними перевезень пасажирів і багажу» затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року №735 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 28 грудня 2012 року за № 2219/22531, Повітряним кодексом України, «Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень» Монреаль, ІКАО від 28 травня 1999 року.

Згідно інформаційної роздруківки, яку позивач отримав від третьої особи разом з туристичним пакетом «Чартерні повітряні перевезення на міжнародних та внутрішніх рейсах здійснюються на підставі договору чартеру, за яким Туроператор (фрахтувальник - договірний перевізник) фрахтує у Авіакомпанії (фрахтівника - фактичного перевізника) повітряне судно на один або кілька рейсів для перевезення пасажирів та багажу», зазначено, що: перевезення пасажирів та багажу за цим Договором виконується згідно «Умовами договору чартеру»; Перевізник зобов'язується вжити всіх залежних від нього заходів, щоб перевезти пасажира і багаж у розумні строки. Чартерні рейси виконуються перевізником протягом дня зазначеного у договорі чартеру, що замовлені туристичним оператором на один або кілька рейсів для перевезення пасажирів і багажу. Час відправлення рейсу і тип повітряного судна, що зазначені в розкладі руху або інших документах, за винятком часу відправлення, зазначеного у квитку, не гарантується і не є обов'язковою умовою договору перевезення. Авіакомпанія може без попередження змінити повітряне судно, змінити чи відмінити посадку в пунктах, зазначених у квитку. Розклад може бути змінено без попередження пасажира. Відповідальність щодо інформування пасажира про зміну розкладу (часу перевезення) покладається на фрахтувальника рейсу. Фрахтувальник несе повну відповідальність щодо інформування та дотримання пасажирами всіх встановлених авіакомпанією та державними органами правил перевезення пасажирів та багажу і перетину кордонів.

Тобто, згідно вказаної інформації «Договір перевезення» пасажир, у даному випадку позивач, укладає саме з Туроператором у момент придбання туристичного пакету та саме Туроператор у даному договорі виступає «Договірним перевізником».

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивач звернувся із позовними вимогами до неналежного відповідача та протягом розгляду спору із відповідним клопотанням залучення співвідповідача або заміни неналежного відповідача не звертався.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 11 Повітряного кодексу України при виконанні повітряних перевезень, перевізник зобов'язаний дотримуватись Загальних правил повітряних перевезень, які визначають Умови договорів перевезення та відповідальність перевізника, зокрема, за перевезення пасажирів і багажу.

Відповідно до вимог ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно ст. 908 ЦК України (Загальні положення про перевезення), встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 910 ЦК України передбачає, що за договором перевезення пасажира перевізник зобов'язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу, доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно зі ст. 912 ЦК України за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов'язується надати іншій стороні (фрахтувальнику) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам.

Відповідно до Розділу XV «Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу», затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 30.11.2012 року за № 735, перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних, так і з причин, які не залежать від нього.

Відповідно до Розділу XXV «Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу», квитки на чартерні рейси не дійсні до моменту сплати перевізнику, що фактично виконує рейс, вартості виконання чартерного рейсу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 помилково та безпідставно посилається на статті «Повітряного кодексу України» зокрема щодо відмови у перевезенні, скасуванні рейсу та застосування виплат компенсації.

З урахування положень визначених в Розділі ХХV «Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу», квитки на чартерні рейси не дійсні до моменту сплати перевізнику, що фактично виконує рейс, вартості виконання чартерного рейсу». Не отримавши оплату за замовлені рейси, відповідач припинив договірні відносини з Третьою особою, у свою чергу Третя особа (Туроператор) не виконала взяті на себе зобов'язання згідно договору про надання туристичних послуг.

Виходячи з викладеного колегія судів вважає, що вимоги ОСОБА_5 до ТОВ «Авіакомпанія Браво» про виплату компенсації є безпідставними, оскільки нею не подано доказів про наявність між нею та відповідачем договірних зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог про стягнення компенсації у зв'язку з відмовою у перевезенні, оскільки позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження обов'язку відповідача саме перед позивачем здійснити таке перевезення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив, проаналізував та дав належну оцінку, поданим сторонами доказам, що мають значення в конкретній справі, доводять існування відповідних юридичних обставин, застосував норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги законності рішення суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, правові підстави для задоволення позову, відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 367-369, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв