Справа № 308/8673/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Юрочко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у вересні 2017 р.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь:

-74 540 грн. - суму грошової позики;

-2 236 грн. - 3% річних, 745,40 грн. у відшкодування судового збору та 1 500 грн. - витрат на правову допомогу.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 19.12.2012 р. між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 74 540 грн., що станом на день їх передачі було еквівалентно 9 329,16 доларів США. Договір безвідсотковий. Остаточний розрахунок щодо повернення позики мав бути здійснений не пізніше 30 днів із моменту пред'явлення позикодавцем позичальниками вимоги повернути суму позики (74 540 грн.). Договір не містить умов про солідарну відповідальність позичальників. Крім договору позики позичальниками також було надано розписку про отримання коштів.

16.08.2016 р. позикодавцем було надіслано письмову вимогу позичальникам щодо повернення суми позики, однак після отримання такої вимоги відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим було порушено виконання узятих на себе зобов'язань.

Також, відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання, зобов'язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми. У спірних правовідносинах ця сума складає 2 236 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 74 540 грн. грошової позики, 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 236 грн. і 745,40 грн. у відшкодування судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що в силу вимог ст.540 ЦК України суд мав стягнути суму позики в рівних частинах із позичальників, а не лише з одного. Зазначає, що нарахування 3% річних із суми 74 450 грн. є безпідставним.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції і безпідставності апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, з таких мотивів.

Задовольняючи позов частково, суд виходив із того, що відповідачем було порушено зобов'язання за договором позики, доказів погашення існуючої заборгованості суду не надано, натомість позивач належними та допустимим доказами підтвердив обґрунтованість позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення із відповідача 1500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу суд, виходив із недоведеності таких вимог.

Апеляційний суд не може погодитися із висновком суду першої інстанції щодо стягнення суми грошової позики в повному обсязі лише з одного позичальника через невідповідність такого обставинам справи та порушення в застосуванні норм матеріального права.

Так, установлено та не заперечується, що 19.12.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позичальники отримали від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальників грошові кошти в сумі 74 540 грн., що на день передачі грошей було еквівалентно 9 329,16 доларів США (п.1) (а.с.6-7). Відповідно до підпункту «б» пункту 2 указаного договору остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше тридцяти днів із моменту пред'явлення позикодавцем позичальникам вимоги повернути суму в розмірі 74 540 грн.

На підтвердження укладеного договору позики позичальниками була складена розписка від 19.12.2012 р. (а.с.5) про те, що вони дійсно отримали кошти в сумі 74 540 грн. (еквівалент - 9 329,16 доларів США) відповідно до договору позики від 19.12.2012 р.

16.08.2018 р. позикодавець надіслала позичальникам письмову вимогу про необхідність повернення грошових коштів, отриманих останніми відповідно до договору позики від 19.12.2012. р. (а.с.8). Указану письмову вимогу позичальники отримали, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.9).

За приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Оскільки договір позики укладений двома позичальниками (ОСОБА_4 і ОСОБА_2.), обсяг їх відповідальності договором не врегульований, то виконати обов'язок із повернення боргу повинен кожен із них у рівній частці.

Тобто, суму грошової позики в розмірі 74 540 грн. належить стягнути порівну із обох позичальників, а саме - по 37 270 грн. із кожного. При цьому, вимога про стягнення грошових коштів заявлена лише до одного позичальника - ОСОБА_2, а тому стягненню на користь позивача підлягає половина позики в сумі 37 270 грн. і, відповідно, половина 3% річних у сумі 1 118 грн.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги таку належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції по суті спору (обсягу та порядку відповідальності боржників) - змінити.

За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір) належить покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 372.60 грн., які присудити позивачу.

Керуючись ст. 540 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 89, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 37 270 (тридцять сім тисяч двісті сімдесят) грн. боргу, 1 118 (одна тисяча сто вісімнадцять) грн. 3% річних, а також 372,60 (триста сімдесят дві) грн. у відшкодування судового збору. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 14 березня 2019 р.

Судді: