Справа № 536/1167/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О. ,

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 25 червня 2014 року по цивільній справі № 536/1167/14 за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2014 року Кременчуцький районний суд Полтавської області ухвалив заочне рішення по цивільній справі № 536/1167/14 за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК Україна (у редакції чинній на час постановлення судом оскаржуваного рішення), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Проте, судові повістки про виклик для участі в судовому засіданні, яке відбулось 25.06.2014 року ним не були одержані до початку судового засідання.

Крім того, суд розглянув справу у заочному порядку не за наслідком повторної неявки відповідачів в судове засідання, оскільки 25.06.2014 року було перше судове засідання у справі, не рахуючи попереднього.

За таких обставин, відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, оскільки не був повідомлений про дату та час розгляду справи, разом з тим, відповідач був позбавлений можливості у повній мірі скористатись правами наданими процесуальним законом.

При ухваленні заочного рішення були враховані лише докази позивача, а у звязку з тим, що відповідач не був та не міг бути присутнім у судовому засіданні, він був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, надати свої заперечення по справі та взяти участь у змагальному процесі заявити про застосування позовної давності.

Заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.06.2014 року підлягає скасуванню, зважаючи на наступне.

Суд дійшов висновку, що 12.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0 відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 23000 доларів США на строк користування по 12.10.2037 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Також суд на підставі доводів позивача встановив, що АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за кредитом виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 23000 доларів США.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Разом з тим, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог не було надано належних доказів щодо розміру кредитних коштів, наданих відповідачу, тому доводи позивача про одержання відповідачем кредитних коштів на суму 23 000 доларів США є припущенням і не можуть бути покладеними в основу рішення суду.

Оскільки позивачем не надано доказів надання кредитних кошті з відповідачу, то вимоги про стягнення заборгованості, яка документально не підтверджена задоволенню не підлягають.

Розмір заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, підлягає доказуванню а загальних підставах.

Суд встановив, що у порушення умов кредитного договору позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 26173,75 доларів США. що згідно курсу НБУ станом на 05.05.2014 року є еквівалентом 298 380.75 грн

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості розміру нарахованих по кредиту процентів.

Згідно з розрахунком банку не вбачається за якою процентною ставкою враховувалась заборгованість на строкову та на прострочену суму основного боргу у разі її наявності.

Водночас п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у редакції на час виникнення спірних відносин, передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмовопротягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Матеріали справи не містять інформації про повідомлення позичальника про підвищення процентної ставки, тому заявлені позовні вимоги про стягнення процентів за недійсною підвищеною процентною ставкою є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Водночас розрахунок боргу не є первинним документом у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так само, з наданих позивачем доказів не вбачається за який період була нарахована заборгованість, при цьому відповідач був позбавлений можливості заявити про застосування до спірних відносин позовної давності, оскільки не приймав участі у справі.

Задовольняючи позов банку та стягуючи заборгованість солідарно з позичальника та поручителя, суд не звернув уваги на той факт, що порука ОСОБА_2 припинилась на підставі ч. 4 ст.559 ЦК України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання перуки. Таким чином, і право кредитора, обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

При цьому умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч 1 ст. 252 ЦК України.

Оскільки після настання строку чергового платежу за основним зобовязанням, банк не скористався правом предявити позов до поручителя, тому порука ОСОБА_2 припинилась.

Також, ухвалюючи рішення, суд встановив, що в силу норм п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, та ст. 514 ЦК України - 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги в тому числі за вищевказаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому передачі документації.

Разом з тим такі висновки є передчасними, а зазначені обставини підлягають повному дослідженню судом з огляду на той такт, що з наданих позивачем документів не вбачається шо позивач набув прав кредитора саме у зобовязанні, що виникло з кредитного договору, укладеної з ОСОБА_1М а також не вбачається обсяг прав, які були відступлені новому кредитору.

На підставі вищевикладеного, просив суд скасувати заочне рішення від 25 червня 2014 року, ухвалене по цивільній справі № 536/1167/14 за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судове засідання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 не зявились. На адресу суду від представника надійшла заява про розгляд заяви без їх участі.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні заяви.

На підставі ст. 287 ЦПК України, суд своєю ухвалою може або скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Також, ч. 1 ст. 2 ЦПК України в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року вказує на те, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, ч. 2 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Також, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та є частиною національного законодавства України, зазначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а ч. 2 ст. 3 ЦПК України в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року чітко вказує на те, що якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

До всього цього, ч. 4 ст. 10 ЦПК України прямо зазначає, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Тобто, у випадках наявності суперечностей між Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та нормами ЦПК України, застосуванню підлягає саме Конвенція, зокрема щодо права доступу до суду, справедливості судового розгляду, рівності сторін, а також надання сторонам всіх можливостей надати докази з метою повного, обєктивного та всебічного дослідження обставин справи з метою ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Так, Європейський Суд з прав людини вказав на те, що хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб зясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції (див. рішення у справі «Кушоґлу проти Болгарії» («Kushoglu v. Bulgaria») (заява № 48191/99) від 10 травня 2007 року, п. 50).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що виклик відповідачів та направлення судового рішення здійснювалося за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Михайленки, вул. Богдана Хмельницького, буд.190, в той час, відповідно до довідки про місце реєстрації, наявної в матеріалах справи на час її вирішення, вбачається, що ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кв.2, а ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про отримання відповідачами вказаного рішення по теперішній час.

Також, ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення навів обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в той час, відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, оскільки відповідачі по справі не знали про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не могли скористатися своїми процесуальними правами внаслідок неналежного повідомлення про розгляд справи, та обґрунтовано оспорюють обставини викладені в позові, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд не знаходить підстав для відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а тому суд вважає за необхідне поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення суду, призначивши справу в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 258-261, 284-287 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішенняКременчуцького районного суду Полтавської області від 25 червня 2014 року, ухвалене по цивільній справі № 536/1167/14 за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 червня 2014 року, ухвалене по цивільній справі № 536/1167/14 за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Призначити справу до розгляду в загальному порядку на 12 червня 2019 року о 09 годині 00 хвилин.

Розяснити всім учасникам справи наступне:

Відповідно до ст. 191 ЦПК України, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відзив подається протягом 15 днів із дня даної ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами

Відповідно до ст.179 ЦПК України, позивач має право подати відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву відповідача.

Згідно з ч.3 ст.179 ЦПК України, копія відповіді на відзив та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду.

Відповідно до ст.180 ЦПК України, відповідач має право подати заперечення на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Згідно з ч.3 ст. 180 ЦПК України, копія заперечення на відповідь на відзив та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) заперечення на відповідь на відзив до суду.

Відповідно до вимог ст.83 ЦПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву .

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України, крім прав та обовязків, визначених у ст. 43 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання.

Відповідач має право предявити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Учасники справи можуть отримати інформацію на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, щодо справи, що розглядається за наступною веб-адресою сторінки: http://km.pl.court.gov.ua/fair/

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_4