ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/444/19
Провадження № 22-ц/4820/1991/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Шепетівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Босюка Р.В. від 11 вересня 2019 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року Шепетівська міська рада Хмельницької області звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 01 березня 2017 року є власником нежитлової будівлі загальною площею 649,3 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка площею 2353 кв.м за кадастровим номером :01:010:0570, на якій розташоване вказане нерухоме майно, є комунальною власністю та перебуває у підпорядкуванні Шепетівської міської ради Хмельницької області. Відповідач використовує дану земельну ділянку за цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, без відповідних правовстановлюючих документів на неї та без державної реєстрації відповідних прав. Шепетівська міська рада повідомляла ОСОБА_2 про необхідність укладення договору оренди землі та проведення у встановленому законом порядку державної реєстрації цих прав, проте останнім протягом тривалого часу договір оренди земельної ділянки не було укладено, кошти до бюджету не сплачувалися, проте земельною ділянкою відповідач продовжував користуватися. У зв`язку з цим вважає, що не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, відповідач без законних на те підстав зберігає у себе майно (кошти) за оренду землі. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №922/3412/17, оскільки ОСОБА_2 зберіг майно (кошти на орендну плату) без достатніх правових підстав та продовжує ним користуватися, то повинен повернути безпідставно не сплачені кошти власнику землі. Відповідно до розрахунку фінансового управління Шепетівської міської ради Хмельницької області орендна плата за землю, якою користувався відповідач у період з 01 березня 2017 року по 11 липня 2018 року становить 94434,31 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь місцевого бюджету м. Шепетівка кошти в розмірі 94434,31 грн., які ОСОБА_2 зберіг без достатньої правової підстави за рахунок Шепетівської міської ради як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 2353,00 кв.м., кадастровий номер :01:010:0570.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету м. Шепетівка 94434,31 грн., збережених без достатньої правової підстави коштів у розмірі орендної плати за період з 01 березня 2017 року по 11 липня 2018 року, та судовий збір в розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. На його думку, суд першої інстанції не врахував, що він набув право користування земельною ділянкою на достатній правовій підставі, оскільки придбав нерухомість у іншого власника, з яким вже був укладений договір оренди землі. Розірвання цього договору затягнулося з вини позивача на тривалий час, що зумовило несвоєчасне укладення договору оренди земельної ділянки з ним. Суд безпідставно відмовив у долученні до матеріалів справи подані ним докази на підтвердження вини позивача у несвоєчасному укладенні договору оренди землі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, 01 березня 2017 року відповідач ОСОБА_1 набув у власність нежитлове приміщення загальною площею 649,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17).

Вказана нерухомість розташована на земельній ділянці площею 0,2353 га, з кадастровим номером :01:010:0570, цільовим призначенням для ведення будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а. с. 18).

Відповідно до розрахунку фінансового управління Шепетівської міської ради, розмір несплаченої ОСОБА_1 орендної плати за використання земельної ділянки комунальної форми власності по АДРЕСА_1 , площею 2353 кв.м за період з 01 березня 2017 року по 11 липня 2018 року становить 94434,31 грн., з яких заборгованість по оренді землі за період з 01 березня 2017 року по 31 грудня 2017 року складає 57740,90 грн., за період з 01 січня 2018 року по 11 липня 2018 року становить 36693,41 грн (а. с. 8).

10 січня 2019 року Шепетівська міська рада Хмельницької області направляла на адресу відповідача ОСОБА_1 письмову претензію про сплату орендної плати за користування земельною ділянкою за вищевказані періоди (а. с 9).

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з часу набуття права власності на нежитлові будівлі до моменту реєстрації договору оренди земельної ділянки, на якій розташовані будівлі, відповідач не вносив плату за користування земельною ділянкою, а отже, зберіг кошти, які б мав сплатити як орендну плату. Тому з нього слід стягнути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України як безпідставно збережені.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з п. п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі ХІІ - орендна плата).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди (ст. 288 ПК України) .

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, за змістом наведеної норми цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи.

За змістом вказаних норм права відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 13 лютого 2019 року (справа №320/5877/17), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою у період з 01 березня 2017 року по 11 липня 2018 року.

Отже, відсутність вини апелянта у несвоєчасному укладення договору оренди землі не має істотного значення, оскільки останній зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Твердження апелянта про набуття права користування земельною ділянкою на достатній правовій підставі, оскільки придбано нерухомість у іншого власника, з яким вже був укладений договір оренди землі, суперечить нормам матеріального права.

Так, за змістом пункту 36 договору оренди землі від 04.11.2015 року, укладеного між Шепетівською міською радою та попереднім власником будівель ОСОБА_3 , договір припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено, придбання орендарем ділянки у власність, викупу або примусового вилучення земельної ділянки для суспільних потреб. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Отже, за змістом наведеної норми договір оренди землі з попереднім власником припинився внаслідок продажу ним нежитлових будівель, право оренди не перейшло до відповідача.

Речове право відповідача на земельну ділянку зареєстроване лише 11.07.2018 року на підставі договору оренди землі від 11.06.2018 року, до цього часу він використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Отже, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідач не оспорює розрахунок безпідставно збережених коштів у зв`язку з невнесенням сплату орендної плати за користування земельною ділянкою, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про стягнення коштів у розмірі, визначеному позивачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 листопада 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.В. Костенко