ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Чернівці справа № 727/6131/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Смотрицького В. Г., повний текст якого складено 16 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач посилався на те, що 29.08.2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Порядок, строки повернення кредиту та сплати відсотків були передбачені договором.

Через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по договору прострочена заборгованість станом на 16 травня 2019 року становить 49739 грн 60 коп., яка складається з 22286 грн 25 коп. заборгованості за тілом кредиту, 11679 грн 82 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 12196 грн 70 коп. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 732 грн 09 коп. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 2344 грн 74 коп. штрафу (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідачки суму боргу, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22286 грн 25 коп.

Провадження №22-ц/822/1134/19 Категорія 27

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу.

Свої доводи мотивує тим, що АТ КБ «ПриватБанк» із зазначеним рішенням не погоджується в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту та вважає, що рішення в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 29.08.2016 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 25000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10).

Як вбачається з наданого банком розрахунку, заборгованість відповідачки станом на 16.05.2019 року становить 49739,60 грн, з яких: 22286,25 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11679,82 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12196,70 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 732,09 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2344,74 грн - штраф (процентна складова) (а.с.4-9).

Вирішуючи спір між сторонами щодо суми заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Частково задовольнивши позовні вимоги суд прийшов до висновку про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору на вказаних позивачем умовах та правилах через недотримання форми договору та, застосувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа №342/180/17), правильно визначив, що до стягнення підлягає лише предмет позики - тіло кредиту.

Вказані висновки суду сторонами не спростовуються.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту.

По-перше, його правова природа та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.).

В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.

По-друге, з роздруківки заборгованості, а саме з графи «Витрати клієнтом кредитних коштів» вбачається, що за період з 29.08.2016 року по 16.05.2019 року відповідачкою здійснено витрат (рух коштів) на загальну суму 472 286 грн 28 коп кредитних коштів, однак з графи «Сума внесених клієнтом коштів на погашення заборгованості» вбачається, що загальна сума повернутих кредитних коштів складає 456758 грн 06 коп, отже різниця між ними становить 15 528 грн 22 коп, що і є розміром заборгованості відповідача по тілу кредиту.

Про те, судом першої інстанції стягнуто 22286 грн 25 коп, але рішення в цій частині в подальшому не оскаржувалось, що за принципом диспозитивності цивільного процесу, зокрема й апеляційного провадження, позбавляє суд апеляційної інстанції його змінювати.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження, що є наслідком застосування ст.375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /І.М. Литвинюк,/І.Б. Перепелюк/