Справа № 351/1602/18
Номер провадження №2/351/66/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М.,

з участю секретаря Лакуста М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Балинцівської сільської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Балинцівської сільської ради про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.01.1997 р. померла ОСОБА_2 На підставі рішення Балинцівської ради н.д. останній передано у приватну власність земельну ділянку розміром 30, 80 в умовних кадастрових гектарах на території Балинцівської сільської ради Снятинського району в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки Серії ІФ 12-03, реєстраційний № 232. На підставі рішення Балинцівської сільської ради н.д. від 18.06.1999 р. ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку №1073 розміром 0,87 га. на території Балинцівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах згідно з планом. Позивачка після смерті ОСОБА_2 вступила в управління спадковим майном. В звязку із тим, що державний акт був виданий після смерті померлої, позивачка не може одержати свідоцтво про право на спадщину. Приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому позивачка змушена звернутися з позовом в суд для визнання права власності на дану земельну частку (пай).

Позивачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити, а справу просив розглядати без її участі.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, справу просив розглядати без участі їхнього представника.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено, що з свідоцтва про смерть І-НМ №002056 виданого на ОСОБА_2 слідує, що вона померла 05.01.1997 р., останній на підставі Державного акту ІІ-ІФ №032073 на право приватної власності на землю від 23.06.1999 р. належить земельна ділянка розміром 0,87 га., розташована на території Балинцівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки Серія ІФ 12-03 реєстраційний № 232 ОСОБА_3 на підставі рішення Балинцівської ради н.д. від 29.08.1995 р. № 23/1 остання отримала у приватну власність земельну ділянку в розмірі 38,80 умовних кадастрових га на території Балинцівської сільської ради Снятинського району в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості.

З акту обстеження матеріально- побутових умов ОСОБА_1 від 21.02.2-018 р. № 89, слідує, що в господарстві ОСОБА_1 по вул.Шевченка №108 в с. Бучачки, Снятинського району дійсно з 1963 р. проживала ОСОБА_2, яка спільно з ОСОБА_1 вела домогосподарство. ОСОБА_1 здійснювала постійний догляд за ОСОБА_2 , похоронила останню, та вступила в управління спадковим майном

З довідки від 21.02.2018 р. № 228, виданої Балинцівською сільською радою, слідує, що за ОСОБА_2, яка померла 05.01.1997 р. зареєстрована земельна частка (пай). На день смерті ОСОБА_2 крім неї в будинку за адресою с. Бучачки вул. Шевченка №108 проживали однак не були зареєстровані : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (помер 22.05.2005 р.), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрованйи не проживає. З 1963 р. ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_1 вели спільне господарство. ОСОБА_1 в останні роки життя ОСОБА_2 здійснювала за останньою догляд та похоронила її. ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_2 Заповіт від імені померлої ОСОБА_2 не посвідчувався в Балинцівській сільській раді.

З довідки від 21.02.2018 р., виданої приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу, слідує, що спадкову справу після смерті ОСОБА_2, яка померла 05.01.1997 р. не заведено, оскільки для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, тобто строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропущено.

Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб.

Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Зібрані по справі докази вказують, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,87 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, після смерті якої було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ІІ-ІФ №032073, а тому суд вважає, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на земельну ділянку №1073 площею 0,87 га, що розташована на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області,призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій 05.01.1997 р. ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії ІІ-ІФ №032073 від 23.06.1999 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1073.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України, ст. 524, 534, 548, 549, 560 ЦК УРСР керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку №1073 площею 0,87 га, що розташована на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій 05.01.1997 р. ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії ІІ-ІФ №032073 від 23.06.1999 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1073.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Собко В.М.