ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 632/2229/18

провадження № 22-ц/818/4504/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

Позивач : перший заступник керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

Відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру Харківської області, скасування державної реєстрації про право власності та витребування спірної ділянки у власність Держави,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області Гончаренко А., на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2019 року, ухвалене суддею Библівим С.В., в залі суду в м. Первомайськ,

В С Т А Н О В И В :

Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов обґрунтований тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №5908-СГ від 04.07.2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 2 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.10.2016 року №11113-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :10:000:0096), яка знаходиться за межами населених пунктів на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного наказу на вказану земельну ділянку державним реєстратором 04.11.2016 зареєстровано право власності за ОСОБА_1 . 22.12.2016 приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Вовк І.В. право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку припинено на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2016, укладеного з ОСОБА_2 .

Вищезазначені накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04.07.2016 № 5908- СГ та від 12.10.2016 №11113-СГ підлягають визнанню незаконними та скасуванню, а земельна ділянка витребуванню у ОСОБА_2 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з наступних підстав.

ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданого реєстраційною службою Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області 25.05.2015 року, отримав у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :04:005:0009) для ведення особистого селянського господарства на території м. Первомайський Харківської області.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 повторно звернувся до органу виконавчої влади за отриманням безоплатно з земель державної чи комунальної власності земельної ділянки одного і того ж виду призначення, при цьому вже скориставшись раніше таким правом, а Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, не перевіривши використання ОСОБА_1 раніше цього права, безпідставно надало дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, потім затверджено цей проект та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для особистого селянського господарства площею 0,2 га, що є порушенням ч.1ст.121 ЗК України.

За таких обставин просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 04.07.2016 року №5908-СГ про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою та від 12.10.2016 року №11113-СГ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки.

Крім того, в позові зазначив, що у подальшому відповідач ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_2 . Позивач вважає, що ОСОБА_2 придбала земельну ділянку в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати. З посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, просить витребувати від ОСОБА_2 , як добросовісного набувача, спірну земельну ділянку та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію її права власності.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2019 року позов першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгекадастру у Харківській області № 5908-СГ від 04.07.2016 року "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгекадастру у Харківській області від 12.10.2016 року № 11113-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність", яким ОСОБА_1 передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :10:000:0096 загальною площею 2 га, що знаходиться за межами населених пунктів Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Харківської області Гончаренко А . просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки, та ухвалити нове, яким вказані позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав, передбачених ст.. 388 ЦК України для витребування земельної ділянки у відповідача ОСОБА_2 . Вказує, що спірна земельна ділянка вибула із земель державної власності внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. Зазначає, що право власності на вказану земельну ділянку дійсного власника - Держави презюмується і не припиняється із втратою нею цього майна, а тому це право держави підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Інші учасники справи рішення не оскаржили, у зв`язку із чим рішення суду в частині задоволення позовних вимог не переглядається .

Представник Головного управління Держгеокадастру в Харківській області надав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просив розглядати апеляційну скаргу з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 617/668/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був власником земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :04:005:0009, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території м. Первомайський Харківської області, право власності на яку, він отримав на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданого реєстраційною службою Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області 25.05.2015 року. В подальшому відчужив на підставі договору купівлі-продажу /а.с. 35-40/.

Таким чином, ОСОБА_1 в повному обсязі, використав своє право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної власності або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах граничних норм, передбачених ст. 121 ЗК України.

Разом з тим, 06.06.2016 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання йому, як учаснику АТО, дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності в межах території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області /а.с. 41/.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №5908-СГ від 04.07.2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 2 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства /а.с. 46/.

30.09.2016 року представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про затвердження проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки 2,0 га для ведення особистого селянського господарства /а.с. 48/.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.10.2016 року № 11113-СГ затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :10:000:0096, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що земельна ділянка Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області відповідачеві ОСОБА_1 передана з власної волі, тому, підстав для витребування у ОСОБА_2 земельної ділянки - немає.

Судова колегія не погоджується із такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначати наступне.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхіднийбаланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини та правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачів критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на наведене, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

За таких обставин у справі, рішення в якій переглядається, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки із володіння ОСОБА_2 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатна передача у власність громадянам земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідач не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набув такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття державним органом низки незаконних рішень.

Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача ОСОБА_2 відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням державним органом низки вимог закону, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суд першої інстанції помилково вважав встановленим, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника з його волі. Так, підстави набуття права власності ОСОБА_1 визнані незаконними. Волевиявлення держави було спрямовано на надання безоплатно у власність земельну ділянку особі, яка таким правом скористалася вперше. Між тим, як підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 таке своє право вже реалізував.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватися як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Оскільки земельний фонд земель сільськогосподарського призначення є обмежений, громадяни, які мають право на безоплатне отримання землі можуть бути позбавлені такого права у разі відмови у задоволенні вимог про витребування земельної ділянки, тому втручання держави у право власності ОСОБА_2 є пропорційним.

Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди.

При цьому, статтею 346 ЦПК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника.

У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими способами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, що є належним способом захисту.

Повернення у власність Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області незаконно відчуженої земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів громади.

Отже, колегія суддів вважає, що витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги в частині витребування земельної ділянки номером :10:000:0096, площею 2,0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області на користь Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки скасуванню із ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області Гончаренко А. - задовольнити.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2019 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки - скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :10:000:0096, площею 2,0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області на користь Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області шляхом внесення відомостей про земельну ділянку до земельно-кадастрової документації.

Скасувати державну реєстрацію про право власності, здійсненої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0096, площею 2,0000 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Берецької сільської ради Первомайського району Харківської області.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна