Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 454/1980/16-ц

провадження № 61-46908св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області, у складі судді Струс Т. В., від 12 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., від 07 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що ним 30 грудня 2011 року до Вищого адміністративного суду України було направлено касаційну скаргу на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року у справі № К/9991/3244/12. Суддя Вищого адміністративного суду України Штульман І. В. у порушення вимог процесуального закону розглядав його касаційну скаргу не 2 місяці, а 35 місяців. У зв'язку із тривалим розглядом касаційної скарги позивачу було завдано моральної шкоди, яка завдана внаслідок незаконних дій Вищого адміністративного суду України при розгляді його касаційної скарги від 30 грудня 2011 року, що спричинило приниження честі та гідності, ділової репутації, моральні переживання у зв'язку із позбавленням права на доступ до правосуддя, порушення нормальних ділових зв'язків через неможливість продовження активної діяльності.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив позов задовольнити, стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року, яку було залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року, у відкритті провадження у цій справі в частині вимог до Вищого адміністративного суду України відмовлено.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії колегії суддів Вищого адміністративного суду України при постановленні ухвали від 25 червня 2015 року незаконними не визнавалися. Позивачем не доведено належними доказами факт заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Районним судом повно встановлено обставини справи, належним чином досліджені докази та обґрунтовано зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із їх необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при вирішенні даного спору не в повному обсязі досліджено обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема положення статті 56 Конституції України, статей 1167, 1173 ЦК України. Позивач посилається на те, що ним було надано достатньо доказів, які підтверджують протиправні дії Вищого адміністративного суду України, що стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В оскаржених судових рішеннях суди попередніх інстанцій не послалися на обставини, які б свідчили про те, що шкоду задано не з вини Вищого адміністративного суду України. Безпідставним є також посилання судів попередніх інстанцій на необґрунтованість розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2012 року № К/9991/3244/12 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до першого заступника голови Державної судової адміністрації України Балаклицького І. І. про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії. Витребувано із Львівського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 2а-7287/11/1370 (а. с. 5).

Львівським окружним адміністративним судом адміністративну справу № 2а-7287/11/1370 направлено до касаційного суду 21 червня 2012 року. (а. с. 6).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року № К/9991/3244/12 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до першого заступника голови Державної судової адміністрації України Балаклицького І. І. про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії залишено без змін (а. с. 7?9).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із частиною першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Розумність тривалості судового розгляду повинна оцінюватися в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявників.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що розгляд його касаційної скарги Вищим адміністративним судом України був надмірно тривалим, наслідком чого є приниження честі та гідності, ділової репутації позивача, моральні переживання у зв'язку із позбавленням права на доступ до правосуддя, порушення нормальних ділових зв'язків через неможливість продовження активної діяльності.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального і процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження приниження честі та гідності, ділової репутації, порушення нормальних ділових зв'язків. Розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди позивачем також не доведено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року у справі № К/9991/3244/12 - без змін. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій, якими у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання надати інформацію (тексти судових рішень, доступ до яких є вільним через Єдиний державний реєстр судових рішень) було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта