ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

м. Харків

справа № 640/17570/17

провадження № 22-ц/818/852/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

представник позивача: ОСОБА_2,

відповідач: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилов Едуард Валентинович,

третя особа: ОСОБА_4,

представник третьої особи - ОСОБА_2,

третя особа: ОСОБА_5,

третя особа: ПАТ КБ «Приват Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Едуарда Валентиновича, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2018 року (в складі судді Колодяжної І.М.),

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Едуарда Валентиновичапро визнання заповіту недійсним, в якому просила визнати недійсним заповіт від 17.06.2008 року, складений ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В., зареєстрований у реєстрі за № 4330.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_6 є батьком позивачки, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 17.06.2008 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 належне йому майно, а саме: земельну ділянку по АДРЕСА_1 заповів у рівних частинах кожному із спадкоємців. Крім того, ОСОБА_8 житловий будинок літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель, а ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у рівних частках житловий будинок літ. «Е-1» з відповідною частиною надвірних будівель.

Права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 0,0536 га по АДРЕСА_1 посвідчується державним актом від 28.05.2008 року, а на домоволодіння, яке складається з житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Е-1» з надвірними будівлями - свідоцтвом про право власності від 08.08.2006 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної ради м. Харкова.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Постановою ХДНК № 7 від 03.11.2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що у заповіті не визначені частки у спадковому майні, на які претендують спадкоємці, та рекомендовано звернутись до суду з цього питання. При цьому у постанові зазначено, що складений спадкодавцем заповіт не відповідає вимогам діючого законодавства, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину.

Позивачка вважала, що нотаріусом Гавриловим Е.В. при посвідченні спірного заповіту було порушено пункти 160 та 160 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5, яка була чинна на час посвідчення заповіту - нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Не зважаючи на той факт, що ОСОБА_6 мав у власності 1/1 частку, яка складається з житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Е-1» по АДРЕСА_1 приватний нотаріус при посвідченні заповіту не роз'яснив спадкодавцю про необхідність визначення у заповіті ідеальних часток по відношенню до цих житлових будинків з надвірними будівлями.

Крім того, у заповіті зазначено, що ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 заповідається у рівних частках кожному земельна ділянка, площею 0,0536 га, по АДРЕСА_1.

У зв'язку з викладеним позивач вважав, що зміст заповіту, складеного ОСОБА_6 17.06.2008 року не відповідає вимогам ЦК України, а також Земельному Кодексу України та через вказані невідповідності нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а спадкоємці реалізувати свої права, визначені у заповіті.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позов та просила про його задоволення.

Відповідач - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилов Е.В. у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі та про винесення рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала та просила про його задоволення.

Представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_9 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позовна заява подана до неналежного відповідача та позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, та не наведено жодного підтвердження будь-якої з підстав для визнання заповіту недійсним. Вважала, що вищевказаний заповіт повністю відповідає вимогам щодо форми та посвідчення заповіту, а отже немає підстав для визнання заповіту недійсним. Вказувала, що позивач не скористалася ефективними способами захисту свого права на отримання спадщини, а саме можливості тлумачення заповіту, подачі позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно, а також можливістю укладання договору про поділ спадщини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Е.В., треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті фактично не надано оцінки самому заповіту, а саме: чи відповідає заповіт встановленим чинним законодавством нормам, чи можуть спадкоємці реалізувати свої права у позасудовому порядку, а лише зазначив, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вказує, що у зв'язку з тим, що частки в праві власності на житлові будинки не визначені, спадкування у рівних частинах земельної ділянки може призвести до порушення прав спадкоємців - власників житлових будинків, оскільки не визначено конкретно площу та частку земельної ділянки, на якій розташований кожен з будинків, а також не зазначено які саме надвірні будівлі заповідаються кожному зі спадкоємців.

02 січня 2019 року до Харківського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_5, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від 17.06.2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловим Е.В. за р. № 4330, згідно діючого законодавства, позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що домоволодіння, яке складається з : житлового будинку літ. А-1 загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м. та літ Е-2 загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м належало ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної районної ради м. Харкові від 18.07.2006 року № 180-25.

28 травня 2008 року ОСОБА_6 Харківською міською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0536 га по АДРЕСА_1.

Згідно копії заповіту від 17.08.2008 року посвідченого ПН ХМНО Гавриловим Е.В., ОСОБА_6 заповів належне йому на праві приватної власності нерухоме майно: ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в рівних частках кожному, земельну ділянку загальною площею 0,0536 га по вул. Аеропортній, 3 в м. Харкові; ОСОБА_8 житловий житловий будинок літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель , а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в рівних частках кожній житловий будинок літ. «Е-1» з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження: ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_1, є рідними дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_13.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_12.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_8.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_6 Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 899/2012 .

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 є сином померлого ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 є колишньою дружиною померлого ОСОБА_7.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_8 Третьою Харківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №25/2016.

Із матеріалів спадкової справи заведеної Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 № 899/2012 вбачається, що 03 листопада 2012 з заявами про прийняття спадщини за заповітом та законом звернулися позивач ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (померлий є йому дідусем). ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_8 03 листопада 2015 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Постановою державного нотаріуса від 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті не визначені частки у спадковому майні, на які претендують спадкоємці та роз'яснено спадкоємцям, що їм необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної Третьою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_8, № 25/2016 , спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (1268 ЦК України).

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертоїстатті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із вимогами статті 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»- відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного нотаріуса від 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті не визначені частки у спадковому майні, на які претендують спадкоємці та роз'яснено спадкоємцям, що їм необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно п. 5.10. розділу ІІ гл. 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296 (що діяв на той час) ,у тексті договору про відчуження частки майна вказуються арифметичні (у простих дробах) частки.

П.2.1. , 2.2. глави 3 ІІ розілу Порядку передбачено , що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заповіт від 17.06.2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловим Е.В. за р. № 4330, згідно діючого законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без змін.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С.Сащенко