Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 676/2131/16-ц

провадження № 61-29940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Мартинюк Світлана Омелянівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Мартинюк С. О., про визнання договору дарування недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . 07 листопада 2015 року між ним та його внучкою ОСОБА_2 , було укладено договір дарування квартири. Вказував, що мав намір укласти договір довічного утримання, оскільки є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи, а тому потребує сторонньої допомоги, в тому числі матеріальної, а спірна квартира є єдиним його житлом. Зазначав, що після укладення спірного договору продовжував проживати в квартирі та сплачував комунальні послуги. Натомість ОСОБА_2 відмовлялася надавати йому будь-яку допомогу та мала намір продати квартиру.

Стверджував, що оспорюваний договір було укладено під впливом помилки, оскільки він мав намір укласти договір довічного утримання.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ним та ОСОБА_2 , що посвідчений 07 листопада 2015 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Мартинюк С. О., та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 зазначеної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року у складі судді Стельмах Д. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Мартинюк С. О., про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів вчинення ним договору дарування квартири під впливом помилки.

Районний суд зазначив, що зміст договору дарування та його умови було роз`яснено сторонам нотаріусом, дарувальник підтверджував, що розуміє те, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, засвідчив це своїм підписом. Між позивачем та відповідачем були довірливі родинні стосунки. Тимчасові непорозуміння, що виникли між сторонами не можуть впливати на законність укладеного договору. Позивач є дідусем відповідачки, іншого житла не має, а тому є закономірним, що він залишається проживати в квартирі і за можливості оплачувати комунальні послуги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С. О., реєстраційний № 984, недійсним.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 від 07 листопада 2015 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав доведеним обставини, які вказують на помилку при укладенні договору, зокрема, неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення при укладенні договору дарування замість договору довічного утримання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом Хмельницької області помилково скасовано рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Зазначає, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що в момент вчинення правочину він потребував сторонньої допомоги, що не відбулася фактична передача квартири, що продовжує проживати в спірній квартирі.

Крім того, звертає увагу на пояснення свідків, опитаних судом першої інстанції, на відсутність інформації про проживання позивача на момент укладення договору у спірній квартирі, на відсутність документів про місце проживання позивача, на відсутність медичної довідки про потребу позивача у сторонній допомозі тощо.

Вважає, що відсутні докази, які дають підстави визнавати договір дарування недійсним відповідно до законів України, оскільки з урахуванням правових висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду України, на які посилається Апеляційний суд Хмельницької області в своєму рішенні, є всі підстави вважати, що суд першої інстанції виніс законне та обґрунтоване рішення.

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до ордера на жиле приміщення серії КП № 003193 від 02 вересня 2003 року ОСОБА_1 надано квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому від 28 серпня 2003 року (а. с. 74).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 березня 2007 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 серпня 2015 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . (а. с. 54-56).

17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради із заявою про надання дозволу на здійснення відчуження спірної квартири, оскільки у квартирі зареєстровані разом з позивачем ОСОБА_3 (невістка), ОСОБА_2 (внучка), ОСОБА_4 (правнук), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 03 вересня 2015 року № 976 ОСОБА_1 надано дозвіл на відчуження квартири АДРЕСА_1 , право користування якою має малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року на користь її матері ОСОБА_2

07 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С. О., зареєстрований в реєстрі за № 984, згідно з яким ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 53).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дуржавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 травня 2016 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 07 листопада 2015 року (а. с. 21-22).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судами встановлено, що 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Мартинюк С. О., зареєстрований в реєстрі за № 984, згідно з яким ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами та пояснень свідків, що належно оцінені, дійшов висновку про необґрунтованість позову про визнання недійсним договору дарування квартири, оскільки вважав, що позивач, укладаючи оспорюваний договір був дієздатною особою та усвідомлював наслідки вчинення таких дій, що свідчить про те, що волевиявлення дарувальника було направлено на настання реальних наслідків щодо дарування квартири. Крім того, районний суд взяв до уваги те, що текст договору прочитано сторонами особисто та нотаріусом вголос.

Апеляційний суд не погодився із висновками суду першої інстанції та скасував рішення районного суду вважаючи, що ОСОБА_1 у момент укладення оспорюваного договору дарування неправильно сприймав фактичні обставини правочину з огляду на його похилий вік, потребу у догляді та відсутність іншого житла. При цьому апеляційний суд вважав, що фактичної передачі квартири між сторонами не відбулося, а позивач продовжує проживати у спірній квартирі.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду та вважає, що оскаржуване рішення апеляційного суду не підлягає скасуванню з огляду на таке.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вважав, що при укладенні оспорюваного договору було узгоджено надання ОСОБА_2 догляду та матеріальної допомоги йому, як особі похилого віку. Отже, фактично він помилився відносно правової природи правочину.

Також суд апеляційної інстанції визнав доведеними посилання ОСОБА_1 на те, що, будучи особою похилого віку, він за станом здоров`я дійсно потребував стороннього догляду, тому, укладаючи оспорюваний договір, помилився щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами. Апеляційний суд правильно застосував до спірних правовідносин частину першу статті 229 ЦК України, яка передбачає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна, отже спірне майно є його єдиним житлом, а долучені до матеріалів справи квитанції про оплату комунальних послуг підтверджують його місце проживання у спірному майні. Відтак, вказане свідчить про відсутність фактичної передачі обдарованому дарунку за оспорюваним договором дарування.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 212-215 ЦПК України 2004 року (статей 263-265 чинного ЦПК України) правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України та задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно із частинами першою та четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець