КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 520/8902/18
Провадження № 2/520/205/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Петренка В.С.,
за участю секретаря - Шевчук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4
про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання,
13.07.2018року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, в якій просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, належній їй - ОСОБА_2, шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 20 квітня 2018року між нею - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до умов якого, ОСОБА_4 (продавець) передав у її - ОСОБА_2 (покупець) власність квартиру, а покупець прийняв квартиру у власність. Право власності на квартиру було зареєстровано за нею - ОСОБА_2 20.04.2018року.
Разом з тим, як вказує позивач, до укладення договору купівлі-продажу квартири та реєстрації права власності, попередній власник квартири - ОСОБА_4 разом з іншими членами своєї сім'ї виїхали з квартири та були зняті з реєстраційного обліку, проте, колишня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 до теперішнього часу з реєстраційного обліку знята не була та не виселена з квартири, яка була нею придбана.
Також, позивач зазначає, спірна квартира не є спільною власністю колишнього власника та його колишньої дружини, оскільки дана квартира була придбана третьою особою до укладення шлюбу із відповідачем.
Крім того, позивач вказує, що придбала дану квартиру для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї, а той факт, що в квартирі досі проживає та зареєстрований колишній член сім'ї попереднього власника будинку заважає їй повноцінно користуватись квартирою, адже вона із сім'єю не має жодного відношення до відповідача та не зобов'язана узгоджувати з ним в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження квартирою, а також спільно проживати із чужою людиною.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 звернулася до суду із відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 27.08.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 01.11.2018року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання 17.01.2019року позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, однак 16.01.2019року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_3 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у підготовчі та судові засідання не з'явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання» «повернення за не запитом», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.
Крім того, відповідач - ОСОБА_3 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України.
Третя особа - ОСОБА_4 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 17.01.2019року не з'явився, однак 05.12.2018року надіслав на електрону адресу суду заяву, в якій просив провести судове засідання, призначене на 07.12.2018року за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, позивачу - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2018року, укладеного між ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладковою О.П., зареєстровано в реєстрі за №298, на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 50,7 кв.м., житловою площею - 27,8 кв.м. (а.с. 8-9).
Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.04.2018року номер запису про право власності: 25821815 (а.с. 10).
Разом з тим, з довідки (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію) від 03.07.2018року №24 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає - ОСОБА_3 (а.с. 13).
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 є колишньою дружиною попереднього власника - ОСОБА_4, шлюб було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2012року справа №1512/3182/2012, яке набрало законної сили 09.04.2012року (а.с. 12).
Також, судовим розглядом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1, не була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки квартира належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва НОМЕР_3/97 на право власності на квартиру, виданого 13 січня 1997року Управлінням по обліку, розподілу та реалізації житлової площі виконавчого комітету міської ради народних депутатів, зареєстрованого в ОМБТІ 16.05.1997року під №3221 стр. 74 кн. 225пр., а шлюб з ОСОБА_3 було зареєстровано 29 серпня 2000року (а.с. 11-12).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, відповідно до якої, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність усунунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, рішення суду про виселення є достатньою правовою підставою для зняття особи з реєстрації.
Крім того, суд не є тим органом, який знімає осіб з реєстраційного обліку.
Суд може зобов'язати зняти з реєстраційного обліку, проте такої позовної вимоги заявлено не було.
З огляду на зазначене, позовні вимоги про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку місця проживання - задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22.01.2019року.

Суддя Петренко В. С.