Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/2262/18
Провадження №2/433/236/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

15.03.2019 року, смт Троїцьке

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Яковлєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі тимчасово окупованої території та повернення на таку територію без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила надати неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за межі тимчасово окупованої території та повернення на таку територію без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано. Від цього шлюбу у них народилась дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні. Колишній чоловік не приймає участі у вихованні сина, догляді за дитиною, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Останній платіж зі сплати аліментів здійснений ним у 2014 році. З 2014 року зв'язко з відповідачем втрачений, його місцезнаходження невідоме, у зв'язку із чим відсутня можливість оформити дозвіл на виїзд дитини у встановленому законом нотаріальному порядку. Однак, для можливості виїзду за межі тимчасово окупованої території України та повернення у м.Луганськ необхідний дозвіл другого з батьків. Крім того, по досягненні 14 років сину необхідно отримати паспорт, у зв'язку з чим знову таки потрібно перетинати лінію розмежування. Тому позивач змушена звернутись до суду із даним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явилась. У позовній заяві просила розглядати справу за її відсутністю.

Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень на подану позовну заяву ним надано не було. Про дату, місце та час судового засідання він повідомлявся завчасно, у відповідності до п.19 Перехідних положень ЦПК України, шляхом розміщення повісток про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області.

Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

31 серпня 2006 року був розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 31.08.2006 року серії НОМЕР_4, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.02.2005 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Як вбачається з копії виконавчого листа №2-8851 від 05.12.2005 року, на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Луганська з ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до копії довідки ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського», стягнення аліментів із заробітної плати ОСОБА_2 з 01.07.2014 року не здійснюється, оскільки останній на зазначеному підприємстві не працює та його місце знаходження невідоме (а.с.7).

Згідно копії заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 18.06.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_5, заявники надали згоду на тимчасові поїздки до Російської Федерації протягом 2014 року своєму малолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі ОСОБА_6 або ОСОБА_7, які зобов'язані повернути своєчасно дитину на територію України (а.с.9).

Відповідно до характеристик ОСОБА_3, дитина здібна, багато читає,користується повагою серед друзів та однокласників. Хлопчик проживає з матір'ю, яка приділяє достатньо уваги та часу гарному вихованню сина, постійно цікавиться його навчанням та поведінкою, приймає активну участь в житті класу та школи. Батько у школі ніколи не був, в житті сина участі не приймає (а.с.10-11).

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Відповідно до п.3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239).

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Оскільки, як було встановлено судом, позивач разом з сином проживає на тимчасово непідконтрольній українській владі території у м.Луганськ, так як у неї є складнощі в отриманні згоди відповідача, який є батьком дитини, на виїзд дитини за межі тимчасово окупованої території України та повернення на таку територію через відсутність відомостей про місцезнаходження батька дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі тимчасово непідконтрольної українській владі території, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині позивача за межі такої території та повернення без згоди батька до досягнення ним 16-річного віку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить зі змісту ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивач за її клопотанням була звільнена від сплати судового збору.

Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання даної позовної заяви, що становить 704,80 грн.

На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155 Сімейного Кодексу України, керуючись 12, 13, 76-80, 141, 258-260, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, НОМЕР_2) про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі тимчасово окупованої території та повернення на таку територію без згоди та супроводу батька - задовольнити в повному обсязі.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Луганськ на виїзд з тимчасово окупованої території України та повернення на таку територію без згоди та супроводу батька у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, до досягнення ним 16 років.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І.Суський

15.03.19

10.01.19