Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2068/19
Номер провадження: 2/511/780/19
05 грудня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,
представника позивача адвоката Москальової М.В.,
представника третьої особи - Прибилова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету, в якому просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності.
Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї, з вересня 2009 року у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які у даному будинку жодного дня не проживали. Вирішити це питання в добровільному порядку відповідачі відмовляються. Реєстрація відповідачів не дозволяє їй розпоряджатись на власний розсуд будинком та значно обмежує її законні права, як власника. Тому посилаючись на дані обставини, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача адвокат Москальова М.В., якая діяла на підставі ордеру серії ОД № 546102 від 23.10.2019 року в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачі за зазначеною адресою не проживають, що свідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток. ( а.с.37)
Представник третьої особи Прибилов О.О., який діяв на підставі довіреності № 853/1/02-22 від 08.12.2016 року в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Підтвердив, що комісією Роздільнянської міської ради дійсно встановлена відсутність відповідачів за місцем реєстрації станом на 10.10.2019 року, про що складено відповідний акт.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідачів та не повідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, серії ААА №472704 від 31.10.1996 року виданим державним нотаріусом Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 4146. (а.с.6)
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання та домовою книгою, наявних в матеріалах справи. ( а.с. 5,7-12).
Згідно фотокопії домової книги наявної в матеріалах справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані з 17.09.2009 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку виданої відділом надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету від 24.10.2019 року, відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно зареєстровані з 17.09.2009 року за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.16)
З акту обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.10.2019 року, встановлено, що в результаті обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 : встановлено, що житловий будинок з господарчими спорудами належить ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 4146 від 21.10.1996 р. Також встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але в будинку ніколи не проживали, їх особистих речей на час обстеження не виявлено. (а.с.14)
Факт відсутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем реєстрації АДРЕСА_1 підтвердили свідки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які в судовому засіданні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та пояснили, що вони є сусідами позивача, і їм достовірно відомо, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ніколи не проживали і не проживають по теперішній час за зазначеною адресою.
Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем реєстрації АДРЕСА_1 відсутні з моменту реєстрації, тобто з 2009 року.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 співвласниками вказаного будинку не являються, в зазначеному житловому будинку не проживають і не користуються ним з 2009 року.
Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають їй в реалізації права володіння та користування належним їй на праві власності майном.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.
Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.
У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.
Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем реєстрації АДРЕСА_1 відсутні з 2009 року, втратили право на проживання у житловому будинку за вказаною адресою, так як не використовують житловий будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несуть, а тому суд вважає, що право на користування житловим будинком відповідачі втратили з 2009 року, що встановлено судом під час судового розгляду.
Доказів створення відповідачам перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що позивач на теперішній час позбавлена права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги ОСОБА_1 як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідачів в належному їй житловому будинку, порушує її право власності, створює перешкоди в користуванні власністю.
На підставі ст.ст. 316,317,389,391,405 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 247,258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1 , що належний ОСОБА_1 на праві власності.
Вказане рішення є підставою для звернення до Відділу надання адміністративних послуг Апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук