Провадження № 2/234/299/19
13 березня 2019 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Літовки В.В.,
секретар судового засідання Заскалкіна М.А.
за участю позивача ОСОБА_1,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
21.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», який мотивував тим, що працював на посаді директора Комплексу заміських об'єктів Приватного акціонерного товариства (надалі ПрАТ) «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», з якого 17 травня 2017 року був звільнений за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиплатою заробітної плати. Зазначає, що відповідач у порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, не виплатив йому розрахункові кошти у розмірі 48 564,36грн, які надалі були стягнуті згідно рішення Краматорського міського суду від 07.08.2017р.
20.04.2018 Департамент виконавчої служби України, на підставі рішень Краматорського міського суду Донецької області стягнув з відповідача заборгованість з основної заробітної плати та середньому заробітку.
День фактичного розрахунку наступив 20.04.2018. Період затримки виплат становить 17.05.2017-20.04.2018. Так як середній заробіток за період з 17.05.2017-31.12.2017 сплачений, то залишилась заборгованість за період з 01.01.2018-20.04.2018, тобто по день фактичної виплати заробітної плати.
Рішенням суду була встановлена його середньгодинна заробітна плата у розмірі 54 грн. 89 коп. Строк прострочки складає 536 годин (01.01.2018-20.04.2018). Таким чином, 54 грн. 89 коп. х 536 = 29 421 грн. 04 коп. (сума грошових зобов'язань відповідача).

Відсотки за 4 місяці прострочки, з розрахунку 3% річних, складають: 29 421,04 х 1%=294,21 грн.

Враховуючи викладене просив суд стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 20.04.2018 року, визначену без утримання податків й інших обов'язкових платежів, що складає 29 715,25 грн., та судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

27.08.2018 ухвалою суду позов залишено без руху для надання квитанції, що підтверджує сплату судового збору.

18.09.2018 ОСОБА_1 усунув недоліки та сплатив судовий збір.

З 24.09.2018-05.10.2018 головуючий по справі знаходився у черговій відпустці.

12.10.2018 по справі відкрите загальне позовне провадження. Відповідачу визначено строк для подачі відзиву на позовну заяву.

07.11.2018 підготовче провадження по справі закінчене, справа призначена до судового розгляду.

06.12.2018 від відповідача надійшла заява про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду, яка обґрунтована тим, що позивач знав про погашення заборгованості з виплати заробітної плати з 20.04.2018, втім звернувся до суду лише 21.08.2018, тобто більш ніж через чотири місяці з часу погашення заборгованості, наявності будь-яких поважних причин пропуску не зазначив, що є порушенням вимог ст.233 КЗпП України.

Крім того, 06.12.2018 відповідач подав відзив на позов у якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі з тих підстав, що відповідно до змісту норми ст.117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) за затримку розрахунку при звільненні - є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст.116 КЗпП) та вина власника. Вважає, що усяке явище, яке перешкоджає власникові належне виконати свої обов'язки перед працівником, виключає вину власника. З посиланням на ст.263 ЦК України та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», зазначила, що Торгово-промислова палата України (надалі ТПП) та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна…тощо. Вважає, що в результаті обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), а саме актів тероризму, військових дій на території Луганської області, виникла ситуація, внаслідок якої стало неможливим своєчасно виплати заробітну плату при звільненні ОСОБА_1, оскільки у зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області, з квітня 2014 року робота підприємства була зупинена повністю з метою забезпечення безпеки в період проведення антитерористичної операції в регіоні. На теперішній час підприємство продовжує простоювати у зв'язку з загрозою терористичних актів, та військових дій на території Луганської області. Тому наявність форс-мажорних обставин свідчить про відсутність провини роботодавця у невиплаті працівникові всіх належних йому при звільненні сум, а також про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Вказує, що вказані чинники свідчать про те, що затримка виплати заробітної плати працівникам та розрахунку при звільненні ні є результатом провини роботодавця, а є слідством форс-мажорних обставин і інших явищ, тому вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відсутні.

Що стосується вимог позивача про стягнення 3% річних, як то передбачено ч.2 ст.625 ЦК України відповідач зазначив, що заборгованість по сплаті середнього заробітку по своїй суті є грошовим зобов'язанням, але дане зобов'язання виникає в рамках трудових правовідносин, а тому повинно регулюватися спеціальними нормами законодавства, а саме ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, тобто підстав для стягнення з відповідача 3% річних, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК немає.

Враховуючи викладене у задоволенні позову просили відмовити.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідно до ст.43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та інших учасників судового розгляду, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

Повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду Відповідач будь-яких заяв до суду не подав. Про час та місце судових засідань повідомлявся шляхом направлення судових повісток.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи, окрім відповідача, незалежно від причин неявки. (п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України)

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, так як про дату, час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії трудової книжки серії БТ-ІІ №4161154, 17 травня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.08.2017р (справа №234/9920/17, провадження №2/234/4112/17) з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 48564,36грн. Рішення набрало законної сили 18.08.2017 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.08.2017р (справа №234/12664/17, провадження №2/234/224/18) з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 травня 2017 року по 04 січня 2018 року, визначену без утримання податків й інших обов'язкових платежів, в розмірі 67059,11грн. Рішення набрало законної сили 03.05.2018 року.

20.04.2018 Департамент виконавчої служби України, на підставі рішень Краматорського міського суду Донецької області стягнув з відповідача заборгованість з основної заробітної плати та середньому заробітку, що підтверджується листом від 17.12.2018 №Ж-25034-20.1/17

Згідно ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із абзацом 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Приписами пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року, за змістом ч.1 ст.1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5).

Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати.

Відповідно до п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

На підтвердження відсутності вини відповідача у затримці виплати позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідачем був наданий науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 28.11.2017 №3800/2/21-10.2 про унеможливлення виконання ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» своїх обов'язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, на підтвердження відсутності вини ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» в затримці розрахунку при звільненні позивача, відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було.

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 17 травня 2017 року, у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися саме з цього дня, що відповідає положенням ст.116 КЗпП України.

При цьому з вищевикладеного вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, можуть проводитися з розрахунку відпрацьованих годин працівника, якщо це є доцільним. В даному випадку відповідач надав відомості для розрахунку саме виходячи з кількості відпрацьованих годин.

Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 04.01.2018 року по 12.03.2018 року (день ухвалення судом цього рішення).

Рішенням Краматорського міського суду від 04.01.2018 встановлено, що середньогодинна заробітна плата позивача складає 54,89грн (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 9572,68грн, ділиться на число відпрацьованих годин за два вищевказаних місяці в кількості 174,4 години).

Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 04.01.2018 року по 20.04.2018 складає три повних місяця та шістнадцять днів. Тобто, загальне середньомісячне число робочих годин за період невиплати тривалістю 3 повних місяців 16 днів складає 515 середньомісячних робочих годин (3 місяці 16 днів х 163,1). В кінцевому підсумку, затримка розрахунку відповідача перед позивачем складає 515 робочих години, які обраховані із урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

515 робочих годин за час затримки розрахунку відповідача перед позивачем при звільненні слід помножити на середньогодинну заробітну плату позивача в сумі 54,89 грн., що складе 28 268,35 грн.

Із змісту п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Щодо посилання відповідача на пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

У частині другій статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 вказується, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Схожий висновок було зроблено і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-331цс17 вказано, що "в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат".

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 349/644/17

Щодо стягнення інфляційних витрат суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на те, що стягнення інфляційних втрат передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак, у зв'язку з виникненням між сторонами саме трудових правовідносин, вказана норма не може бути застосована.

Разом з цим, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, передбачена спеціальним законом, яким є Закон України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 4 вказаного Закону визначено, що виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно із ст. 7 цього ж Закону, відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Проте, жодних належних і допустимих доказів відмови відповідача у виплаті компенсації позивачем не надано, а тому така вимога є передчасною, оскільки на даний час між сторонами не існує спору з приводу компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Отже, з наведеного вбачається, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, наразі не може бути задоволена.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.01.2018 по 20.04.2018 в розмірі 28 268,35грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від 20.08.2018, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню судовий збір у розмірі 599 грн. 99 коп.

Керуючись ст.ст.10, 13, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст.215-217, 233 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (вул. Пивоварова, 5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93403, , ІПН 43) на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 січня 2018 року по 20 квітня 2018, визначену без утримання податків й інших обов'язкових платежів, в розмірі 28 268,35 грн. (двадцять вісім тисяч двісті шістдесят вісім грн. 35 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (вул. Пивоварова, 5, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93403, , ІПН 43) на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 судовий збір у сумі 599 грн. 99 коп. (п'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 99 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Краматорського міського суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення повного тексту заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Повне судове рішення складено 18.03.2019 року.

Головуючий суддя:

Рішення ухвалене й надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземпляра.

Головуючий суддя: