Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 295/12613/16-ц

провадження № 61-34769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Миніч Т. І., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі - КП «Житомиртеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка забезпечується послугами централізованого опалення. Внаслідок порушення ОСОБА_1 обов`язку зі сплати наданих послуг за період з 01 березня 2013 року до 01 березня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 4 232,48 грн.

Вважало, що заборгованість за надані послуги підлягає стягненню з відповідача.

Ураховуючи заяву про уточнення позовних вимог, КП «Житомиртеплокомуненерго» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 4 232,48 грн за період з 01 березня 2013 року до 01 березня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 червня 2017 року у складі судді Перекупки І. Г. позов КП «Житомиртеплокомуненерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованість за відпущену теплову енергію за період з 21 березня 2013 року по 25 серпня 2016 року в сумі 2 628 грн 85 коп.

Додатковим рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що період, за який позивач має сплатити заборгованість за отримані послуги, з врахуванням строків позовної давності є період з 21 березня 2013 року до 25 серпня 2016 року.

Отже, районний суд вважав, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2 628,85 грн.

Районний суд не взяв до уваги твердження представника позивача, що заборгованість нарахована ОСОБА_1 за послуги, надані з централізованого опалення, а тому зазначені витрати не залежать від факту проживання особи у квартирі, оскільки послуги централізованого опалення є складовою житлово-комунальних послуг. В свою чергу право споживача на несплату вартості цих послуг пов`язується лише з фактом тимчасової відсутності споживача при відповідному документальному оформленні.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу КП «Житомиртеплокомуненерго» задоволено.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 червня 2017 року змінено, збільшено розмір заборгованості за надані послуги з теплопостачання з 2 628 грн 85 коп до 4 232 грн 48 коп.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що районний суд правильно вважав, що з врахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності з останнього підлягає стягненню заборгованість за централізоване опалення в межах трирічного строку.

Апеляційний суд вважав, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за централізоване опалення за березень 2013 року в повному обсязі в сумі 160 грн 03 коп, а не за 11 днів, як вважав, суд першої інстанції, оскільки згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - правил), споживач зобов`язаний сплатити за такі послуги не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Різниця суми заборгованості за цей період становить 103 грн 24 коп (160 грн 03 коп - 56 грн 79 коп).

Крім того, апеляційний суд не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за надані послуги з теплопостачання в період тимчасової відсутності відповідача, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що квартира ОСОБА_1 була відключена від централізованого опалення в період його тимчасової відсутності в установленому органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам та наявним матеріалам справи.

Зазначає, що отримавши від нього письмове повідомлення про неможливість користуватися послугами централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Житомиртеплокомуненерго» не вжило жодних заходів, визначених центральним органом, передбачених Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Вважає, що апеляційний суд помилково стягнув з нього заборгованість за централізоване опалення за березень 2013 року у сумі 160 грн 03 коп, а не за 11 днів з огляду на положення пункту 18 Правил.

Стверджує, що висновки суду про те, що строк позовної давності зі сплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання було перервано 21 березня 2016 року у зв`язку зі зверненням КП «Житомиртеплокомуненерго» до суду з заявою про видачу судового наказу, є помилковими.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року КП «Житомиртеплокомуненерго» подало відзив (заперечення) на касаційну скаргу, у якому зазначило, що нарахування за централізоване опалення за березень 2013 року підлягає стягненню в повному обсязі, оскільки згідно пункту 18 Правил споживач зобов`язаний сплатити за такі послуги не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Отже, термін виконання зобов`язання за централізоване опалення за березень 2013 року відповідача встановлено до 20 квітня 2013 року. З заявою про видачу судового наказу позивач звернувся до суду 21 березня 2016 року.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення його вимог за послуги з теплопостачання в період тимчасовою відсутності відповідача, оскільки згідно з Правилами підставою для припинення нарахування плати за централізоване теплопостачання є відключення споживача від мереж централізованого опалення у установленому органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 лютого 2015 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 8-11).

25 серпня 2015 року ОСОБА_1 звертався до КП «Житомиртеплокомуненерго» із заявою, в якій просив не нараховувати йому плату за послуги з опалення, оскільки офіційно не має доступу до свого житла (а. с.61).

21 березня 2016 року КП «Житомиртеплокомуненерго» зверталося до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30 березня 2016 року відмовлено у прийнятті заяви КП «Житомиртеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборговансті за надані послуги з ОСОБА_1 (а. с. 6).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи межі касаційного перегляду, касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що КП «Житомиртеплокомуненерго» є постачальником теплової енергії та гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки 21 березня 2016 року КП «Житомиртеплокомуненерго» зверталося до Богунського районного суду м. Житомира з заявою про видачу судового наказу, проте ухвалою зазначеного суду від 30 березня 2016 року було відмовлено у прийнятті заяви КП «Житомиртеплокомуненерго» про видачу судового наказу, отже 29 вересня 2016 року КП «Житомиртепло-комуненерго» звернулося до суду з цим позовом.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій незаконно застосували положення закону про переривання позовної давності спростовуються нормами законодавства чинними на той час.

Частиною другою статті 264 ЦК України 2004 року визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання КП «Житомиртеплокомуненерго» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Оскільки КП «Житомиртеплокомуненерго» звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, 21 березня 2016 року строк позовної давності не пропущений.

Оскільки термін виконання зобов`язання за централізоване опалення за березень 2013 року встановлено до 20 квітня 2016 року, з заявою про видачу судового наказу позивач звернувся до суду 21 березня 2016 року, отже, висновки суду апеляційної інстанції у цій частині відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовано правильно.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 61-13753св18, провадження № 61-13753св18.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки послуги з теплопостачання надавались, ОСОБА_1 ними фактично користувався, отже вони підлягають стягненню.

Доводи заявника щодо того, що з нього стягнуто суми за надані послуги з теплопостачання у період його тимчасової відсутності не беруться колегією суддів до уваги, оскільки належних та допустимих доказів відключення квартири споживача від мереж централізованого опалення у встановленому органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства порядку, ним не надано.

Наявна у матеріалах справи заява ОСОБА_1 від 25 серпня 2015 року не підтверджує дотримання встановленого законом порядку відключення від мереж централізованого опалення, а є підтвердженням наміру ОСОБА_1 на здійснення вказаних дій.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на наведене колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк