Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 396/1190/15-ц

провадження № 61-9097св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача- ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

третя особа - приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Українська НаталіяМихайлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2016 року в складі судді Кухарської Н. А. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 липня 2016 року в складі колегії суддів: Чорнобривець О. С., Потапенка В. І., Черненко В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу

Українська Н. М., про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, про встановлення факту набуття у спільну власність будинку, що придбано на спільні кошти чоловіком і жінкою, які проживали однією сім'єю без укладення шлюбу та визнання права власності у порядку спадкування на житловий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 червня 1991 року по 20 червня 2000 року її мати - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували у зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_11 було придбано житловий будинок № АДРЕСА_1. 08 квітня 2011 року ОСОБА_13 склав заповіт, яким заповів позивачу належну йому 1/2 частини указаного житлового будинку, який належав йому та

ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_12, після смерті якого відкрилась спадщина, проте позивач не змогла її оформити, оскільки нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім'я спадкодавця ОСОБА_12

З урахуванням викладеного, та уточнень позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у період з 20 червня 2000 року по 23 вересня

2013 року; встановити факт набуття у спільну власність будинку № АДРЕСА_1, що придбаний за спільні кошти чоловіком та жінкою ОСОБА_11, які проживали однією сім'єю без укладення шлюбу; визнати право власності у порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_12 на 1/2 указаного житлового будинку; визнати право власності у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_11 на 1/4 указаного житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2016 року залучено до участі у справі в порядку правонаступництва після померлої ОСОБА_5 у якості відповідача ОСОБА_6

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку

№ АДРЕСА_1, Кіровоградської області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є рідними сестрами та доньками ОСОБА_11

ОСОБА_16 та ОСОБА_4 є доньками ОСОБА_12

19 червня 1991 року ОСОБА_12 та ОСОБА_17 уклали шлюб, який було зареєстровано відділом ЗАГС Новоукраїнського райвиконкомом, після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище «ОСОБА_11», який рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2000 року було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно із розпорядженням Новоукраїнської міської ради народних депутатів від 21 березня 1994 року № 4421, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були власниками у рівних частинах квартири АДРЕСА_1, яка була приватизована згідно із законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

13 червня 2008 року ОСОБА_12, ОСОБА_11 як продавці та ОСОБА_18 як покупець, уклали договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Правочин було здійснено за 20 000,00 грн.

Під час оформлення указаного договору, у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Відповідно до спільної заяви ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від 13 червня

2008 року, останні, погодили, що відчужувана ними квартира належить їм на праві особистої приватної власності та не є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки отримана в результаті приватизації.

13 червня 2008 року ОСОБА_19 як продавець та ОСОБА_11 як покупець, уклали договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1. Правочин було вчинено за 68 000,00 грн.

Відповідно до заяви ОСОБА_12 від 13 червня 2008 року, останній, надав згоду дружині ОСОБА_11, з якою перебував у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 1991 року, на придбання за спільні кошти зазначеного жилого будинку.

08 серпня 2011 року ОСОБА_12 було складено заповіт, яким він заповів належну йому частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та земельну ділянку, на якій він знаходиться, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, - ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_11, після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме - будинок АДРЕСА_1.

До Новоукраїнської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 звернулись: 25 жовтня 2013 року -

ОСОБА_12 та 29 листопада 2013 року - ОСОБА_2 та ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_12, після смерті якого відкрилась спадщина.

До Новоукраїнської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 звернулись: 27 травня 2014 року -

ОСОБА_2 та 24 червня 2014 року - ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 13 січня

2015 року, спадкоємицями майна ОСОБА_12, а саме: грошових вкладів у розмірі 22 982, 83 грн та 4 953,14 доларів США, були у рівних частинах доньки

ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Постановою державного нотаріуса Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області ОСОБА_20 від 11 листопада

2014 року № 44 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_12, оскільки спадкоємицею не було надано правовстановлюючий документ на майно.

Постановою державного нотаріуса Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області ОСОБА_20 від 25 лютого

2016 року № 11 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11, оскільки спадкоємицею не було надано правовстановлюючий документ на майно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України 2004 року).

Звертаючись до суду з позовом, однією з вимог заявника було встановлення проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_11 та

ОСОБА_12 з 20 червня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 рік, на підставі частини першої статті 74 СК України, для вирішення питання про набуття у спільну власність житлового будинку та визнання права власності в порядку спадкування.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, з 01 січня 2004 року.

Отже, враховуючи те, що Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня

2004 року і зворотної сили не має, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що положення статті 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили, а тому факт перебування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у фактичних шлюбних відносинах у період з 20 червня 2000 року по 01 січня 2004 року не може бути підставою для застосування положень Сімейного кодексу України щодо майна, набутого до набрання ним чинності.

Таким чином, вирішуючи спір щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року та встановлення факту набуття у спільну власність будинку АДРЕСА_1, який придбаний за спільні кошти ОСОБА_11 та

ОСОБА_12, які проживали однією сім'єю без укладення шлюбу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у цій частині за недоведеністю.

Обґрунтовано відмовивши у задоволенні зазначених фактів, з урахуванням того, що на час смерті ОСОБА_12 право власності на спірний будинок було зареєстровано лише за ОСОБА_11 і до дня її смерті ОСОБА_12 питання щодо права власності на спірний будинок не ставив, суди правильно вважали, що законних підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_12 на 1/2 частини житлового будинку немає.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (стаття 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті.

Таким чином, враховуючи те, що спірний житловий будинок належав на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_11 та у відповідності до вимог статті 1261 ЦК України спадкоємцями є її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_7, суд дійшов правильного висновку про те, що право на спадкування спірного житлового будинку вони мають у рівних частинах, а тому обґрунтовано визнав за позивачем право власності саме на 1/2 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 липня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило