КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Оніщука М.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк», ОСОБА_1 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и в :

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.12.2016 року в цивільній справі № 761/29343/16-ц за позовом ПАТ «Авант-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний позов задоволено, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Авант-Банк» заборгованість за кредитним договором № К-Ф/14/037/КР від 18.08.2014 року в сумі 406629,14 грн., з яких: 299717,40 грн. - заборгованість за кредитом; 62162,87 грн. - заборгованість по відсотках; 44748,87 грн. - заборгованість за пенею. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Авант-Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6099,50 грн..Указане рішення суду набрало законної сили, за яким представнику ПАТ «Авант-Банк» було видано виконавчі листи.

У червні 2019 року ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про заміну стягувача виконавчого провадження у цивільній справі № 761/29343/16-ц за позовом ПАТ «Авант-Банк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також заміну стягувача і в цивільній справі, посилаючись на те, що 09.08.2018 року між ним та ПАТ «Авант-Банк»укладено договір № 09/08-2018 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги, у тому числі за кредитним договором № К-Ф/14/037/КР, укладеним 18.08.2014 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_1 , а також договором застави майнових прав (депозит) № З-Ф/14/101, укладеним 30.12.2014 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_1 .Отже, унаслідок укладення вказаного договору він, ОСОБА_2 ,став правонаступником ПАТ «Авант-Банк» щодо вимог до ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 грудня 2016 року в цивільній справі № 761/29343/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк» на ОСОБА_3 ..

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні. Уважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм процесуального права. Зазначає, щопро існування договору про відступлення прав вимоги від ПАТ «Авант-Банк» до ОСОБА_2 йому стало відомо лише 29.08.2019 року, тобто він не повідомлявся про укладення указаного договору, заявником до матеріалів справи не додано платіжний документ на підтвердження оплати щодо договору про відступлення прав вимоги, при цьому відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить ст.ст. 512,1054 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника та представника боржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Установлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.12.2016 року в цивільній справі № 761/29343/16-ц за позовом ПАТ «Авант-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний позов задоволено, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Авант-Банк» заборгованість за кредитним договором № К-Ф/14/037/КР від 18.08.2014 року в сумі 406629,14 грн., з яких: 299717,40 грн. - заборгованість за кредитом; 62162,87 грн. - заборгованість по відсотках; 44748,87 грн. - заборгованість за пенею. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Авант-Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6099,50 грн..Указане рішення суду набрало законної сили, за яким представнику ПАТ «Авант-Банк» було видано виконавчі листи.

09.08.2018 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір №09/08-2018 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги, у тому числі за кредитним договором № К-Ф/14/037/КР, укладеним 18.08.2014 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_1 , а також договором застави майнових прав (депозит) № З-Ф/14/101, укладеним 30.12.2014 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_1 .

12.06.2019 року, посилаючись на вищевказаний договір відступлення прав вимоги, ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 761/29343/16-ц.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_2 , право вимоги за кредитним договором №К-Ф/14/037/КР від 18.08.2014 року та договором застави майнових прав (депозит) № З-Ф/14/101 від 30.12.2014 року перейшло до ОСОБА_2 , що в свою чергу є підставою правонаступництва у виконавчому провадженні.

Проте, суд апеляційної інстанції не може визнати ухвалу суду законною та обґрунтованою, оскільки при вирішенні заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції належним чином не перевірив чи відбулось правонаступництво у матеріальних правовідносинах.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року в справі №465/646/11 зазначила, що відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16).

Як убачається із матеріалів даної справи, то з укладенням 09.08.2018 року договору №09/08-2018про відступлення права вимоги між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_2 за кредитним договором від № К-Ф/14/037/КР, укладеним 18.08.2014 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_1 , а також договором застави майнових прав (депозит) № З-Ф/14/101, укладеним 30.12.2014 року між ПАТ «Авант-Банк» та ОСОБА_1 , відбулася заміна кредитодавця ПАТ «Авант-Банк», який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - ОСОБА_2 , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження.

На підставі викладеного ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, унаслідок чого вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 в даній справі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк», ОСОБА_1 , Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

М. І. Оніщук