Дата документу 04.12.2019 Справа № 335/72/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/72/19 Головуючий у 1 інстанції: Проценко А.М.
провадження № 22-ц/807/2707/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Полякова О.З.

при секретарі: Бабенко Т.І.

за участі:

прокурора Редька М.В.

адвоката позивача ОСОБА_1 . Патяка А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області, Головного управління національної поліції у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю працівників органу досудового розслідування та працівників прокуратури Запорізької області,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Запорізької області, Головного управління національної поліції у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю працівників органу досудового розслідування та працівників прокуратури Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.11.2015р. до Хортицького відділення поліції Дніпровського (на той час Ленінського) відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшла його заява, в якій він просив притягнути до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які 04.07.2015 року на території Хортицького району м. Запоріжжя вчинили відносно нього неправомірні дії. Вказане повідомлення про кримінальне правопорушення 19.11.2015 було зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003369 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, та розпочате досудове розслідування.

04.02.2016 за результатами проведеного досудового розслідування старшим слідчим Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Дмитренко Л.І. було винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, у зв`язку з тим, що встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Вказана постанова була скасована 22.02.2016 року слідчим суддею Хортицького районного суду м. Запоріжжя як незаконна та необґрунтована.

Аналогічну постанову про закриття кримінального провадження було винесено старшим слідчим Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Дмитренко Л.І. і 10.08.2016 року, яка також була скасована 30.08.2016 року слідчим суддею Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

У вересні 2018 року представником потерпілого - адвокатом Патяк А.С. були вивченні матеріали кримінального провадження та встановлено наступне: після останнього скасування постанови про закриття кримінального провадження досудове розслідування у справі продовжується до сьогоднішнього дня. Проте, фактично жодні слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні не проводяться протягом двох років, а саме, з кінця 2016 року. Отже, жодного процесуального рішення у справі, зокрема, про закриття кримінального провадження або про вручення повідомлення про підозру особам, які є фігурантами у справі і чиї особи встановлені, ні слідчим, ні прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у справі, не прийнято.

Внаслідок бездіяльності, допущеної з боку працівників поліції та прокуратури Запорізької області, йому було завдано моральних страждань, які виразились у тому, що у нього триває пригніченість, викликана усвідомленням того, що особи які вчинили відносно нього кримінальне правопорушення, не понесуть кримінального покарання і можуть продовжити свою злочинну діяльність, не виключено що і проти нього. Крім того, він втратив нормальний сон, періодично його турбують спогади про злочин, вчинений відносно нього, та нічні жахи, у яких перед ним спливають незаконні дії, вчинені відносно нього. Також посилається на те, що його пригнічує усвідомлення того, що держава, в якій він проживає, зокрема. державні (правоохоронні) органи не можуть належним чином захистити права своїх громадян, в даному випадку його права. Через цю ситуацію він розмірковує над тим, щоб покинути Україну, де народився та виріс, та переїхати до іншої країни, де держава спроможна захистити права своїх громадян.

Також його пригнічує та обставина, що він поніс майнові втрати у зв`язку з розслі-дуванням, зокрема, витрачав кошти на неодноразовий приїзд до Запоріжжя із міста По-кров Дніпропетровської області, де він мешкає, для участі у слідчих діях, оплачував робо-

ту адвокатів, які надавали правову допомогу у вказаній справі, однак всі ці витрати вияви-

лись марними через бездіяльність органу розслідування та процесуальних керівників. Він відчуває себе приниженим, морально подавленим та безпорадним.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 80 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю посадових осіб ГУНП в Запорізькій області та прокуратури Запорізької області.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованність у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзивах прокуратури Запорізької області та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на апеляційну скаргу зазначається, що відсутні факти бездіяльності їх працівників в ході досудового розслідування кримінального провадження

№ 0003369, не мається рішень судів щодо незаконності дій посадових осіб поліції з цього питання, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу, спричинення якої, між іншим, посадовими особами органів досудового розслідування не доведено позивачем.

Державною казначейською службою України відзиву на апеляційну скаргу не надано, представника до судового засідання апеляційного суду 04.12.2019р. не направлено, що не є перешкодою у апеляційному розгляді справи у відповідності до положень ч. 3 ст. 360, ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Патяка А.С., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представників прокуратури та національної поліції, які заперечували проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідачів та шкодою, на яку він посилається. Сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю складу кримінального правопорушення, подальше скасування рішень органу досудового розслідування про його закриття не вказують на неправомірність дій посадових чи службових осіб правоохоронних органів, а тому не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.11.2015 за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР за № 0003369 була внесена інформація про діяння за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, скоєного у відношенні нього.

04.02.2016 року старшим слідчим Хортицького ВП Ленінського ВП ГУ НПУ в Запорізькій області Дмитренко Л.І. винесена постанова про закриття вищевказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

22.02.2016 року ухвалою слідчого суду Хортицького районного суду м. Запоріжжя постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована.

10.08.2016 року старшим слідчим Хортицького ВП Ленінського ВП ГУ НПУ в Запорізькій області Дмитренко Л.І. винесена постанова про закриття вищевказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

30.08.2016 року ухвалою слідчого суду Хортицького районного суду м. Запоріжжя постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована.

Оскільки неодноразово скасовувалися постанови слідчого про закриття

кримінального провадження, позивач як потерпіла особа вважає своє право порушеним шляхом бездіяльності органу досудового розслідування при встановленні складу злочину та причетних до його вчинення осіб, а також всіх обставин вчинення щодо ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Позивач просить поновити його порушене право шляхом стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 80000 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на бездіяльність працівників органу досудового розслідування та працівників прокуратури Запорізької області, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчих ВП ГУ НП в Запорізькій області з огляду на їх скасування слідчими суддями.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, що є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив з того, що сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю складу кримінального правопорушення, подальше скасування такого процесуального рішення, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб правоохоронних органів.

Отже, при розгляді справи ОСОБА_1 повинен був довести протиправність дій прокуратури Запорізької області, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода. Будь-яких доказів ним надано не було.

Проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження, реалізація дій заявника на оскарження процесуальних дій слідчого, не свідчить про незаконність дій відповідачів відносно неї.

Позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між їх діями чи бездіяльністю та шкодою, на яку він посилається. Сам факт скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій поліції та завдання моральної шкоди позивачу.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, позивачем на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди не надано суду належних і допустимих доказів того, що він в установленому законом порядку звертався до суду зі скаргами щодо бездіяльності органу досудового розслідування, а також про прийняття за такою скаргою відповідного судового рішення, яким преюдиційно було б встановлено незаконність дій чи бездіяльності посадових осіб вказаного державного органу. Крім того, позивачем не доведено, що у зв`язку з тривалим досудовим розслідуванням кримінального провадження він зазнав втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ.

Матеріали справи не містять доказів про те, що посадовими особами органу прокуратури вчинено будь-які протиправні дії стосовно ОСОБА_1 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Отже, в ході апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено наявності моральної шкоди, протиправності діяння осіб, на яких як на заподіювачів шкоди вказує позивач, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням цих посадових осіб та їх вини в її спричиненні.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2019 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Поляков О.З.