Справа № 729/1004/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

судді Кузюри В.О

при секретарі Ященко Л.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства " Державний ощадний банк України ", третя сторона без самостійних вимог Бобровицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання договору іпотеки недійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України » про визнання договору іпотеки укладеного між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України » недійсним та визнання права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , мотивуючи це тим, що в 2018 році вона випадково дізналась, що будинок АДРЕСА_1 в якому вона проживає , 21.02.2007 року був переданий її батьками ВАТ «Державний ощадний банк України» в іпотеку для забезпечення кредитних вимог.

ОСОБА_4 вважає, що договір іпотеки укладений 21.02.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 є недійсним. Позивачці на час укладення договору іпотеки було 13 років 8 місяців. За таких обставин необхідно було для укладення договору іпотеки мати дозвіл органу опіки та піклування . Відповідачі по справі не зверталися в 2007 році до органу опіки та піклування для отримання дозволу на укладення договору іпотеки , що є підставою для визнання його недійсним. При цьому було порушено права дитини на житло.

Зі сторони банку спірний договір іпотеки підписаний керуючою філією Бобровицького відділення №3258 гр. ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності. ОСОБА_4 вважає ,що у гр. ОСОБА_5 не було повноважень на представництво інтересів банку. Крім того в договорі іпотеки невірно вказаний ЄДРПОУ банку. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.Батько позивачки був співвласником спірного домоволодіння , нотаріально завіреної згоди на передання в іпотеку будинку він не надавав.

Крім того при укладанні іпотечного договору було порушено вимоги ст. 18 Закону України " Про іпотеку" , так як будинок , переданий в іпотеку перебував на реконструкції , після реконструкції не введений в експлуатацію , отже в договорі іпотеки не вірно вказаний предмет іпотеки .

Факт проживання позивачки в будинку підтверджується даними довідки , наданої виконавчим комітетом Бобровицької міської ради 16.12.2003 року за № 6081.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_6 .

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається із 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки , площею 0,1 га, що розташована під будинком, яка була приватизована після його смерті.

Доказом того , що батьку позивачки належала 1/2 частина спадкового майна є свідоцтво про шлюб укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , договір купівлі - продажу будинку . Відповідно до ст. 60 СК України , майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 також прийняв ОСОБА_7 (батько померлого), але не встиг належним чином оформити документально, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 помер та ОСОБА_2 , яка відмовилась від спадщини на користь позивачки.

В нотаріальній конторі відмовляються видати свідоцтво про право на спадщину узв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт. Письмову відповідь державний нотаріус, як того вимагає діюче законодавство, надавати позивачці відмовляється. Отже позивачка змушена звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

Позивач в судове засідання не з"явилася , про час та місце розгляду повідомлена належним чином. Учасники процесу , враховуючи присутність її представника клопотання про її обов`язкову участь не заявляли.

Представник позивачки вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав зазначених в заяві, які вважає в судовому засіданні знайшли своє повне підтвердження.

Також доповнив , що як видно з наданих документів покійний батько позивачки давав згоду на передання майна в заставу , а не в іпотеку, що є підставою для визнання недійсним договору. Про те , що будинок перебуває в іпотеці позивач дізналася лише нещодавно, коли будинок виставили на продаж. Порушення прав позивачки вбачає в тому , що договір іпотеки не був погоджений з органом опіки та піклування , після реалізації будинку вона буде позбавлена житла , на даний час потенційні покупці створюють незручності , приходячи на огляд, що також є порушенням її прав на житло. Банк зобов`язаний був перевірити записи домової книги , де позивач вказана як така , що проживає в ньому. Предметом іпотеки є будинок не прийнятий після реконструкції в експлуатацію.

Щодо права власності пояснив , що позивач зверталася до нотаріуса, яка в усній формі відмовила їй в видачі свідоцтва , оскільки будинок під арештом. Земельна ділянка була приватизована після смерті батька , проте так як будинок є спільною сумісною власністю подружжя, 1/2 частина належала батьку і перейшла в спадщину, то питання земельної ділянки повинно вирішуватися хоча б в частині на якій він розміщений та для його обслуговування.

Мати позивачки відмовилася від отримання своєї частки . Відмову до нотаріальної контори не подавала, так як не знала , що відкрита спадкова справа в зв`язку з подачею кредиторами претензій.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечувала щодо його задоволення. При цьому пояснила , що їй ніхто не пояснював , що необхідно залучати орган опіки та піклування , дочка проживала , в домовій книзі є запис , чому так вийшло , що в довідці не вказана дочка не знає. До нотаріуса вона не зверталася , від своєї частки офіційно не відмовлялася , але в даному судовому засіданні підтверджує офіційно , що вона відмовляється на користь дочки від частини спадкового майна.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснив, що 21.02.2007 року між банком та фізичною особою ОСОБА_2 укладено кредитний договір №12. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21.02.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки за договором є житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 120,1 кв.м, житловою 32,8 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . При зверненні до банку за отриманням кредиту ОСОБА_2 було надано пакет документів, в тому числі надано довідку виконавчого комітету Бобровицької міської ради. Зі змісту довідки вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано малолітніх ( неповнолітніх) дітей.В кредитній заявці, яка заповнювалася ОСОБА_2 на отримання кредиту в графі «Склад сім`ї» - відсутня інформація про (неповнолітніх) дітей. Поставивши свій підпис в кредитній заявці від 12.02.2007.року ОСОБА_2 засвідчила достовірність вказаної інформації, в т.ч. про склад сім`ї.В паспортах ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які надавалися до банку при оформленні кредиту, відсутня інформація ( відмітка) про наявність дітей.Свідоцтво про народження ОСОБА_4 до банку не надавалося.Враховуючи вищезазначену інформацію, у кредитного працівника банку, який займався оформленням пакету документів не було необхідності вимагати від ОСОБА_2 дозволу органу опіки та піклування. Аргументи позивача, що керуюча філії Бобровицького відділення №3258 необхідних повноважень на підписання іпотечного договору не мала не відповідає дійсності виходячи з тексту довіреності. Щодо визнання права власності вважає в цій частині вимоги передчасно заявленими. Крім того зазначив , що банк стягнення на предмет іпотеки не вчиняв, реалізація будинку має місце в порядку виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 боргу. До суду з заявами про виселення членів сім"ї ОСОБА_4 та самої позивачки з часу укладення договору іпотеки та по даний час банк не звертався . Позивач не була позбавлена права користуватися житлом.

Представник третьої особи не з"явився , але надали письмову заяву про слухання справи в їх відсутність.

Заслухавши учасників процесу , дослідивши письмові докази , суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.02.2007 року між ВАТ ( на даний час ПАТ) «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки про передачу в іпотеку нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 21.02.2007 року про надання кредиту укладеного між ВАТ ( на даний час ПАТ) «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 в розмірі 130000,00 грн. Належним чином завірені копії кредитного договору та договору іпотеки надана приватним нотаріусом ОСОБА_8 (а.с.106-111) .Також нотаріус надала копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 , який надав згоду на передачу ОСОБА_2 в заставу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ( а.с.11 т.2) та довідку про склад сім"ї ОСОБА_2 № 4796 від12.12.2006 року , видану виконавчим комітетом Бобровицької міської ради , відповідно до якої на день видачі довідки встановлено , що проживали з ОСОБА_2 її чоловік ОСОБА_6 , син ОСОБА_9 , батько чоловіка ОСОБА_7 . Дані про проживання дочки, позивачки ОСОБА_4 відсутні. Крім того надана копія доручення працівника банку на підтвердження повноважень на укладення договору іпотеки (а.с.18 т.2).

Надано копію домової книги , відповідно до якої значиться запис про проживання в будинку , що по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

Згідно даних копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності(а.с. 6 т.2)

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.08.2003 року ОСОБА_10 продала житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ( ас.10 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 . Факт смерті підтверджується даними свідоцтва про смерть (а.с. 11т.1).

Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_6 підтверджується даними свідоцтва про народження позивача в якому батьком ОСОБА_4 вказаний ОСОБА_6 (а.с.9 т.1).

Даними копії довідки виданої виконавчим комітетом Бобровицької міської ради від 11.12.2017 року № 3243 у домоволодінні розташованому в АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований ОСОБА_6 , разом з ним на день смерті і протягом шести місяців з дня смерті за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 (а.с.17т.1).

Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Бобровицької міської ради № 6081 від 16.12.2003 року ОСОБА_12 проживала по АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_6 , дочкою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_9 ( а.с.18 т.1).

До суду надано копію спадкової справи , відповідно до якої з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 звернулася його дочка ОСОБА_13 , яка зазначила , що спадкоємцями є також її мати ОСОБА_2 та її дідусь ОСОБА_7 . Також в спадковій справі знаходяться претензії банків - кредиторів в яких ОСОБА_6 отримав та не повернув кредити , документи , що посвідчують особу позивачки та факт її родинних відносин з покійним , переписка з банками , запит нотаріуса щодо отримання підтверджуючих факт родинних відносин позивачки з дідом документів , свідоцтво про смерть батька позивачки, його паспорта та інші документи( а.с.113-191т.1).

За положеннями статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містить норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до правових позицій Верховного суду України та Верховного суду , викладених в рішеннях, зокрема в рішенні Верховного Суду в справі № 343/774/15-ц від 05.03.2018 року, а також у рішеннях Верховного суду України, зокрема від 20.01.2016 р. у справі № 6-2940цс15 , від 11.05.2016 р. у справі за № 6-806цс16 , від 06.04.2016 р. у справі № 6-589цс16 , від 09.11.2016р. у справі № 6-930цс16 та від 10.07.2017р. №6-1002цс17при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

В судовому засіданні встановлено , що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які передали в заставу житловий будинок , не повідомили про проживання в будинку неповнолітньої дитини , твердження представника позивачки про те , що банк зобов"язаний був перевіряти домову книгу суд не приймає до уваги , оскільки довідка про склад сім"ї видається органом місцевого самоврядування на підставі записів домової книги , довідка видавалася ОСОБА_2 , отже вона зобов"язана була переконатися , що довідка містить дані , які відповідають записам в домовій книзі . Проте нею не повідомлені дані про дочку ні в міській раді, ні при отриманні кредиту , ні в нотаріальній конторі , що свідчить , що вона діяла недобросовісно, ні вона , ні батько не ставили питання про залучення органу опіки та піклування.В кредитній заявці, яка заповнювалася ОСОБА_2 на отримання кредиту в графі «Склад сім`ї» - відсутня інформація про (неповнолітніх) дітей. Поставивши свій підпис в кредитній заявці від 12.02.2007.року ОСОБА_2 засвідчила достовірність вказаної інформації, в т.ч. про склад сім`ї (а.с. 213 т.1) , що також підтверджує недобросовісність її дій.

Право власності на предмет іпотеки в позивачки на момент його укладення був відсутній.

Відповідно до чинного законодавства члени сім"ї власника житла мають право на користування цим житлом.

В судовому засіданні встановлено , що позивач ОСОБА_4 , як і інші члени сім"ї іпотекодавця з часу укладення договору іпотеки не були позбавлені права користуватися житловим приміщенням та не обмежені в праві користування, банк позови про їх виселення не ставив, звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснював. Тобто право позивачки на користування майном не було порушено, обмежене. На даний час вона є повнолітньою. Будинок виставлено виконавчою службою на продаж в ході виконання рішення , яке набрало законної сили про стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_2 в 2019 році.

Щодо повноважень представника банку ОСОБА_5 , то до суду надано копію доручення , відповідно до якою вказана особа мала право на укладення даного договору , її повноваження перевірені нотаріусом (а.с. а.с. 18 т.2)

Договір іпотеки був укладений ОСОБА_2 з дозволу її чоловіка ОСОБА_6 (а.с.11 т.2) .

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" в договорі зазначається опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. В договорі іпотеки , укладеному ОСОБА_2 опис предмета іпотеки є достатнім для його ідентифікації , всі вказані дані внесені в реєстр прав власності на нерухоме майно(а.с.6 т.2) . Щодо реконструкції будинку , та не введення після реконструкції в експлуатацію, дані положення врегульовані ст.16 Закону України "Про іпотеку". Реконструкція проводилася з дозволу органу місцевого самоврядування , за його рішенням, тобто не самовільно вносилися зміни і на час передачі в іпотеку відбулися, що підтверджується даними витягу з реєстру прав на нерухоме майно(а.с. 6 т.2).

Обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку судом не встановлено.

Отже виходячи з вищезазначеного договір іпотеки не підлягає визнанню недійсним .

Відповідно до ст. 1268 ЦК України особи , які проживають на день смерті зі спадкодавцем вважаються такими , що належним чином прийняли спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України вони не заявили про відмову від неї.

Згідно даних спадкової справи спадкоємцями ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дружина ОСОБА_2 , його батько ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_4 ( а.с.113,116 т.1).

Ні відповідач ОСОБА_2 , ні батько померлого ОСОБА_7 заяв про відмову від спадкового майна не подавали до нотаріальної контори в строк , визначений ст.1270 ЦК України . Твердження представника позивача та відповідачки ОСОБА_2 , що не було відомо , що відкрита спадкова справа за заявами кредиторів суд не приймає до уваги , оскільки право відповідачки на прийняття чи відмову від прийняття спадщини не залежить від того чи відкрита спадкова справа. Про смерть чоловіка вона знала. На даний час відповідач ОСОБА_2 не може відмовитися від своєї частки, а лише оформивши вправі розпорядитися нею.

Щодо спадкування спільного майна подружжя , то в даному випадку ОСОБА_2 може звернутися до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя . У її свідоцтві за заявою спадкоємців та її згодою може бути визначена частка померлого , яка спадкується в загальному порядку між спадкоємцями , які прийняли спадщину (Методичні рекомендації щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя , схвалено рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 ).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод або інтересів.Відповідне положення міститься і в ст.392 ЦК України.

Якщо той з подружжя , що пережив іншого не звернувся до нотаріуса для виділення частки , то спадкоємці померлого повинні звернутися до нотаріуса з вимогою про видачу свідоцтва про право на спадщину . В разі відмови нотаріуса , отримати постанову про відмову у вчиненні даної дії та звернутися до іншого з подружжя з позовом , вимогою визначити частку в спільному майні на підставі якого нотаріус зможе видати свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець повинен довести , що має право на спадкування , а майно дійсно є спільною сумісною власністю та померлий мав на нього право . Позивач ОСОБА_14 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно , яке перейшло їй в спадщину після померлих батька та дідуся. При цьому нею не надано жодного доказу , що вона зверталася з позовом до матері щодо визначення частки батька в спадковому майні, в спадковій справі відсутні будь-які дані щодо звернення до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та відсутня обґрунтована постанова нотаріуса про відмову від видачі свідоцтва. Отже її звернення до суду є передчасним з позовом про визнання права власності . Перебування спадкового майна в іпотеці не є перешкодою для оформлення спадкових прав.

Крім того суд звертає увагу на ту обставину , що відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин у позивачки відсутній документ , що підтверджує факт родинних відносин її батька та дідуся на підтвердження вимог на частку дідуся. Також встановлено в судовому засіданні, що земельна ділянка на яку просить визнати право власності позивач була приватизована матір"ю позивачки після смерті батька, а отже не перебувала в його власності .

Також суд звертає увагу , що відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 263-265,267 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України ", третя сторона без самостійних вимог Бобровицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання договору іпотеки недійсним та визнання права власності відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення . Якщо в судовому засіданні були проголошені вступна та резолютивна частини судового рішення або в разі розгляду справи ( вирішення питання) без повідомлення ( виклику) учасників справи , зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення.

Учасник справи якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови в відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :