Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 372/250/17

провадження № 61-28278св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у складі судді Кравченка М. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення нежитлового приміщення та відшкодування витрат на послуги юриста та спеціаліста.

Позовна заява мотивована тим, що в листопаді 2016 року її квартиру було затоплено з вини відповідача, чим завдано їй матеріальні збитки на суму 20 911 грн та заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінила в 5 000 грн.

Вказувала, що факт залиття квартири підтверджується актом , складеним працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» від 15 листопада 2016 року, показаннями свідків та кошторисом, складеним спеціалістом.

Ураховуючи наведене ОСОБА_1 просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь 20 911 грн матеріальної шкоди, 5 000 грн - моральної шкоди, 600 грн - витрати на правову допомогу, 1 000 грн - послуги спеціаліста та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 14 281 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн, судові витрати в розмірі 1 600 грн, а всього 18 881 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час судового розгляду ОСОБА_1 було частково доведено розмір заподіяної шкоди на суму 14 281 грн.

Районний суд зазначив, що посилання позивача на те, що внаслідок затоплення її квартири та завданих їй матеріальних збитків діями відповідача, вона перенесла душевні хвилювання та їй було спричинено моральну шкоду, знайшли своє підтвердження.

Районний суд зазначив, що під час судового розгляду сторонами не було подано належних і допустимих доказів щодо укладення відповідачем із страховою компанією договору страхування, а наданий договір комплексного страхування від 11 лютого 2016 року укладений співвідповідачем ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» із іншою особою - ОСОБА_3 , відтак під час судового розгляду не встановлено обставин, які б давали підстави для покладення на страховика обов`язку відшкодувати заподіяну внаслідок винних дій відповідача шкоду на користь позивача.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, встановивши всі фактичні обставини справи, необхідні для її вирішення, і з додержанням норм матеріального та процесуального права правильно визначився зі спірними правовідносинами та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

При цьому апеляційний суд надав правову оцінку та відхилив усі доводи апеляційного скарги відповідача та зазначив, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що доказів щодо проведення капітального ремонту внутрішнього оздоблення квартири внаслідок залиття квартири відповідачем, а також понесення за наданим кошторисом витрат на капітальний ремонт внутрішнього оздоблення ОСОБА_1 не надала.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, що необхідність проведення зазначених у кошторисі робіт виникла з його вини та що всі вказані роботи необхідні для усунення наслідків залиття квартири.

Зазначає, що наданий позивачем акт про залиття квартири від 15 листопада 2016 року є неналежним доказом у справі, оскільки складений був у його відсутності.

Звертає увагу на окрему думку судді Апеляційного суду Київської області Лівінського С. В., який вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову підлягає скасуванню.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане згідно розпорядження від 06 серпня 1993 року № 31 та технічним паспортом (а. с. 7-9).

Відповідно до акту Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» від 15 листопада 2016 року квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , затоплено водою із квартири АДРЕСА_4 цього ж будинку, що розташована двома поверхами вище та власником якої є ОСОБА_2 (а. с. 20).

Згідно складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Чисте місто ЛТД», в поточних цінах станом на 04 грудня 2016 року зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва, капітальний ремонт внутрішнього оздоблення квартири АДРЕСА_3 складає 20 911 грн, при цьому до цієї суми включено вбудовану шафу, вартість якої складає 6 630 грн (а. с. 10-19).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 листопада 2016 року квартиру, що належить ОСОБА_1 було затоплено водою внаслідок виходу з ладу бойлера у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_4 (текла вода із-під панелі індикатора підігріву води), власником якої є ОСОБА_2 .

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивачем доведено наявність матеріальної шкоди та моральної шкоди, спричиненої залиттям її квартири. При цьому суди попередніх інстанцій вважали, що зі зведеного кошторисного розрахунку, наданого позивачем, слід вилучити витрати на виготовлення і встановлення шафи-купе, оскільки доводи про деформацію шафи внаслідок залиття квартири є непереконливими.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 у частині, що була задоволена районним судом. Крім того, завдання шкоди позивачеві підтверджено актом про залиття від 15 листопада 2016 року, затвердженого генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр».

Доводи заявника про те, що вказаний акт є неналежним доказом у справі не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у ньому зазначена вичерпна інформація про подію залиття та його наслідки для власника квартири АДРЕСА_3 . Крім того, у вказаному акті встановлено причини залиття.

Посилання заявника на висновки, викладені в окремій думці судді Апеляційного суду Київської області Лівінського С. В., колегія суддів відхиляє з огляду на те, що окрема думка судді виноситься суддею від власного імені, не має обов`язкового значення, відповідно не породжує юридичних наслідків.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норм містяться й у статтях 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема й щодо не доведення позивачем завдання їй шкоди та розмір такої шкоди, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі відповідача доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк