Справа № 454/2392/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М.Я. ,

за участю секретаря Мандрик І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Сокальського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Костюк Тетяни Андріївни,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся в суд та просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Костюк Т.А. по складанню 02.05.2019р. акта про повторне невиконання боржником ОСОБА_1 рішення Сокальського районного суду від 12.06.2014р. (АСВП №43682689) на підставі виконавчого листа №454/2392/13-ц виданого Сокальським районним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом заміни частини суцільної металево-профільної каркасної огорожі, встановленої навпроти вікон ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на прозору огорожу між будинковолодіннями за адресою АДРЕСА_1 та 29 АДРЕСА_2 ) та визнати протиправною постанову від 02.05.2019р. про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Скаргу мотивує наступним.

На виконанні Сокальського ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист454/2392/13-ц, виданим Сокальським районним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом заміни частини суцільної металево-профільної каркасної огорожі, встановленої навпроти вікон ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прозору огорожу між будинковолодіннями за адресою АДРЕСА_1 та 29 (23).

17.04.2019р. вимогу вищевказаного виконавчого листа боржником не виконано, про що старшим державним виконавцем Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Костюк Т.А. складено акт та винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700грн. з вказаною постановою боржник погодився та підписав акт, оскільки не зміг виконати рішення суду через його касаційне оскарження та відсутності на той час рішення суду касаційної інстанції.

18.04.2019р. боржнику надано повідомлення про повторний візит державного виконавця на 02.05.2019р. для повторної перевірки виконання вказаного рішення суду.

Зазначає, що отримавши ухвалу касаційного суду, якою боржнику відмовлено у відкритті провадження, з мотивів того, що ухвала апеляційного суду та рішення суду першої інстанції є зрозумілим до виконання і що в рішенні суду першої інстанції чітко визначено в який спосіб має бути виконано рішення суду (шляхом заміни частини суцільної металево-профільної каркасної огорожі, встановленої навпроти вікон ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прозору пластикову огорожу між будинковолодіннями за адресою АДРЕСА_1 та 29 (23).

20.04.2019р. боржником було добровільно виконано рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22.03.2018р. замінено частину суцільної метало-профільної каркасної огорожі встановленої навпроти вікон житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прозору пластикову огорожу між будинковолодіннями за адресою АДРЕСА_1 та 29 (23).

02.05.2019р. старшим державним виконавцем Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Костюк Т.А. без повідомлення боржника та у його відсутності було здійснено повторну перевірку виконання боржником рішення. Перевірка проводилась зі сторони будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки доступу на подвір`я боржника не було, у зв`язку з відсутністю останнього.

Цього ж дня, державним виконавцем Костюк Т.А. було складено акт про не виконання рішення суду та винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 за повторне невиконання рішення суду у розмірі 3400грн.

Вказана постанова вручена боржнику в приміщенні ВДВС Сокальського РУЮ державним виконавцем 08.05.2019р.

З даною постановою заявник не погоджується. Вважає, що добровільно виконав рішення суду до винесення постанови, а дії державного виконавця про повторне невиконання рішення суду та прийняттю постанови про накладення на боржника штрафу в розмірі 3400грн. неправомірними, оскільки він виконав рішення, як цього вимагав суд, у зв`язку з чим виконавче провадження має бути закінчено.

Представник Сокальського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області надав заперечення на скаргу.

Заперечення мотивує наступним.

15.02.2019р. начальником Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області на підставі ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

У відділі на виконанні перебуває виконавче провадження АСПВ №43682689 з виконання виконавчого листа №454/2392/13-ц виданого, повторно, 08.04.2019р. про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом заміни частини суцільної метало-профільної каркасної огорожі встановленої навпроти вікон житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прозору огорожу, між будинковолодіннями за адресою АДРЕСА_1 та 29.

Стаття 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначає порядок виконання рішень, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

У разі невиконання та повторного невиконання без поважних причин рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

17.04.2019р. державним виконавцем Костюк Т.А. при виході на дільницю, за адресою: АДРЕСА_1 та №29 встановлено, що рішення боржником не виконано, про що складено акт державного виконавця.

Також, 17.04.2019р. державним виконавцем в порядку ст.ст.63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 1700грн.

18.04.2019р. виконавцем скеровано на адресу боржника та стягувача, повідомлення про призначення виконання рішення немайнового характеру на 02.05.2019р.

02.05.2019р. державним виконавцем Костюк Т.А. при виході на дільницю було складено акт про невиконання рішення суду.

В цей же день, 02.05.2019р., державним виконавцем в порядку ст.ст.63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 3400грн.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 до державного виконавця Костюк Т.А. є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки дії державного виконавця є правомірними і відповідають усім вимогам законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, суд дійшов наступних висновків.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Сокальському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження АСПВ №43682689 з виконання виконавчого листа №454/2392/13-ц виданого, повторно, 08.04.2019р. про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні житловим будинком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом заміни частини суцільної метало-профільної каркасної огорожі встановленої навпроти вікон житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прозору огорожу, між будинковолодіннями за адресою АДРЕСА_1 та 29.

02.05.2019р. державним виконавцем Костюк Т.А. при виході на дільницю, за адресою: АДРЕСА_1 та №29 доступу до подвір`я не надано та боржник відсутній, рішення суду боржником не виконано, про що складений акт державного виконавця.

В цей же день, 02.05.2019р., державним виконавцем в порядку ст.ст.63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 3400грн.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п.41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97).

Згідно ч. 1ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404 VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Разом з цим, сам по собі акт державного виконавця не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають окремому розгляду.

З роз`яснень Верховного суду України встановлено, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Верховний суд України зауважив, що розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів (постанова від 10.05.2018 у справі №760/9462/16-а).

Таким чином, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця та оскарження постанови державного виконавця підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.450 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Сокальського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Костюк Тетяни Андріївни.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо ухвала не була вручена в день ї проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Головуючий: М. Я. Адамович