Дата документу 27.11.2019 Справа № 336/2413/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2413/17 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/3038/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кочеткової І.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.09.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 13000 швейцарських франків, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 вересня 2026 р. та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 7,99 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0/П від 25.09.2006 р.

Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_3 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення кредиту та процетів, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 24.04.2017 р. утворилась заборгованість в сумі 8393,56 швейцарських франків, що за курсом НБУ складає 224 761,36 грн., з яких: 7241,28 швейцарських франків - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 1119,60 швейцарських франків; 1152,28 швейцарські франки - заборгованість про процентам.

Згідно п.7.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 24.04.2017 р. складає 12388,50 грн., де: пеня за прострочення сплати кредиту - 6183 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 6205,50 грн., а також судові витрати.

Посилаючись на вищевикладене, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 8 393,56 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 24.04.2017 р. складає 224 761,36 грн. (7241,28 швейцарських франків - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 1119,60 швейцарських франків; 1152,28 швейцарські франки - заборгованість про процентам), а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 12 388,50 грн., з яких: пеня за прострочення сплати кредиту - 6183 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 6205,50 грн., а також судові витрати.

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки.

В поданій позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що 25.09.2006 р. між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ОСОБА_3 та банком укладено договір поруки від 25.09.2006 р. № 0/П.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за користування, починаючи з 26.11.2011 р. банком при нарахуванні відсотків почала застосовуватись підвищена відсоткова ставка в розмірі 15,98 % річних від суми прострочки, що не відповідає умовам договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.09.2006 р., оскільки умовами вищезазначеного договору застосування підвищеної відсоткової ставки не передбачено.

Відповідно до п.4.3 договору поруки, всі зміни і доповнення до даного договору оформлюються у виді додаткової угоди, яка підписується всіма сторонами і після цього стає невід`ємною частиною даного договору.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст.654 ЦК України).

Таким чином, для того, щоб отримати згоду поручителя на застосування банком підвищеної відсоткової ставки в розмірі 15,98 % ПАТ «УкрСиббанк» та поручителем мала бути укладена додаткова угода до договору поруки, в якій було б передбачено застосування банком підвищеної відсоткової ставки в розмірі 15,98% за кредитним договором.

Про застосування банком підвищеної відсоткової ставки в розмірі 15,98 % річних, поручитель дізналась лише в момент отримання позовної заяви банку від 04.05.2017 р. про стягнення заборгованості.

Посилаючись на ст.ст.27, 203, 215, 559, 640 ЦК України, ОСОБА_3 просила суд визнати припиненим договір поруки від 25.09.2006 р. № 0/П, укладений між нею, ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», так як порука припинена з 26.11.2011 р., коли банк почав нараховувати підвищену відсоткову ставку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.09.2006 р. в сумі 8 393,56 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 24.04.2017 р. складає 224 761,36 грн. (7241,28 швейцарських франків - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 1119,60 швейцарських франків; 1152,28 швейцарські франки - заборгованість про процентам), та пеню в сумі 12 388,50 грн. (пеня за прострочення сплати кредиту - 6183 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 6205,50 грн.).

В задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 - відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3557,25 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 Вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що банком безпідставно нараховано 702,09 швейцарських Франків відсотків за кредитним договором, що має наслідком безпідставне нарахування і суми пені у розмірі 6205,50 грн., оскільки згідно з листом-вимогою від 06.04.2016 року №30-12/33058, отриманою 16.04.2016р., станом на 05.04.2016 року заборгованість Позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 7 691,47 швейцарських франків, з яких 7 241,28 швейцарських франків - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 469,68 швейцарських франків та 450,19 швейцарських франків - прострочена заборгованість по відсотках.

Крім того, відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 станом на 24.04.2017 року за кредитним договором №0 від 25.09.2006 року, починаючи з 26.11.2011 року Банком при нарахуванні відсотків почала застосовуватися підвищена відсоткова ставка в розмірі 15,98 % річних до суми прострочки, що не відповідає умовам Договору про надання споживчого кредиту, оскільки умовами вищезазначеного договору застосування підвищеної відсоткової ставки не передбачено.

Можливе збільшення банком відсоткової ставки на підставі п. 9.2 кредитного договору не виключає того, що банком мало бути отримано згоду поручителя на підставі п.4.3. Договору поруки та ст.. 654 ЦК України на таке збільшення відсоткової ставки.

Нарахування підвищеної відсоткової ставки в розмірі 15.98 %, призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, на яке він не давав згоди, що є наслідком припинення договору поруки від 25 вересня 2006 року №0/11.

АТ «УкрСиббанк» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та в задоволенні вимог ОСОБА_3 до АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи договір поруки в судовому порядку вже припинений, тому відсутній предмет спору.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.09.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно умов кредитного договору, Банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 13 000 швейцарських франків, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 вересня 2026 р. та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 7,99 % річних.

По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

За умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Додатком № 1 до кредитного договору визначено, що погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0/П від 25.09.2006 р., відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною.

Факт виконання ПАТ «УкрСиббанк» умов договору та видача ОСОБА_1 кредиту підтверджено меморіальним ордером № від 25.09.2006 р.

Згідно п.1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення кредиту та процентів.

У зв`язку з порушенням договірних зобов`язань, у ОСОБА_1 станом на 24.04.2017 р. утворилась заборгованість в сумі 8393,56 швейцарських франків, що за курсом НБУ складає 224 761,36 грн., з яких: 7241,28 швейцарських франків - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 1119,60 швейцарських франків; 1152,28 швейцарські франки - заборгованість про процентам.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Встановлено, що заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 24.04.2017 р. складає 12388,50 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 6183 грн. та пеня за прострочення сплати процентів - 6205,50 грн., а також судові витрати.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні правовідносини регулюються положеннями статей 526,549,611,1048,1054 ЦК України, з огляду на що дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 8393,56 швейцарських франків та пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що банком безпідставно нараховано 702,09 швейцарських Франків відсотків за кредитним договором, що має наслідком безпідставне нарахування і суми пені у розмірі 6205,50 грн., оскільки згідно з листом-вимогою від 06.04.2016 року №30-12/33058, отриманою 16.04.2016р., станом на 05.04.2016 року заборгованість Позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 7 691,47 швейцарських франків, з яких 7 241,28 швейцарських франків - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість - 469,68 швейцарських франків та 450,19 швейцарських франків - прострочена заборгованість по відсотках.

Проте, в порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на спростування наданого Банком розрахунку не надав.

Наданий ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, який сформовано в хронологічному порядку за кожним видом платежу з вказанням дати нарахування, розміру платежу.

При обчисленні відсотків вказано дату нарахування, відсоткову ставку, та дату погашення.

Вказана довідка-розрахунок є консолідованим документом, який на підставі умов кредитного договору містить дані про дати виникнення зобов`язань та ступінь їх виконання (прострочення, часткову сплату) - за весь час кредитного договору. Остання повністю відповідає вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 р. № 55 і містить в собі: назву та номер документу, завізована особистим підписом відповідальної особи з відбитком мокрої печатки Банку.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності та неправомірності підвищення відсоткової ставки в розмірі 15,98 % до суми прострочки є такими, що не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п.1.3.1 договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 7,99%. Після закінчення цього строку та кожного наступного місця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Пунктом .9.2 договору визначено, що банк не пізніше, ніж за 14 днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початкової дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа. Такий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, яка буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. Відповідно до вимог ст.651 ЦК України, сторони погодили, що протягом дії цього договору банк, відповідно до умов п.1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з наступних обставин, а саме порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язання позичальника за цим договором) та/або погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів та на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше, ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки. Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.9.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 8 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. У разі незгоди із встановленим згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, достроково повернути банку всю суму кредитних коштів, отриманих за договором, сплатити йому в повному обсязі плату за кредит та здійснити інші платежі за договором.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 19.02.2008 р. банк повідомив ОСОБА_1 про те, що з 12.03.2008 р. запроваджує нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу.

З огляду на зазначене, у разі порушення умов кредитної дисципліни, неналежного виконання умов кредитного договору, а саме у випадку прострочення платежу за кредитним договором, банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

Крім того, пунктом 9.2 договору передбачено, що банк має право ініціювати зміну процентної ставки в разі, зокрема, порушення позичальником платіжної дисципліни. При цьому, новий розмір процентної ставки застосовується на підставі письмового повідомлення банку позичальнику без укладення додаткової угоди.

Таким чином, договором було передбачено право банку на зміну ставки у зв`язку з порушенням позичальником умов договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, суд першої інтонації обґрунтовано виходив з відсутності предмету спору з огляду на то, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.11.2017 р., яке залишено в силі Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 р., було задоволено позов ОСОБА_3 , визнано припиненим договір поруки № 0/П, укладений 25.09.2006 р. між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк».

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам викладеним ОСОБА_1 у запереченнях на позов, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: