Категорія 48 Номер провадження 22-ц/804/406/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В.,Будулуци М.С.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Луньова Валентина Олександровича на рішення Краматорського міського суду від 19 вересня 2018 року (ухваленого під головуванням судді Ткачової С.М.) у справі № 234/10465/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Луньов В.О. звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2009 року по лютий 2013 року проживали в зареєстрованому шлюбі. 19 лютого 2013 року шлюб між ними було розірвано, проте з травня 2013 року по кінець травня 2017 року вони стали знову проживати однією сім'єю, не реєструючи шлюб у відділі РАЦС. Під час спільного проживання вони придбали будинок АДРЕСА_1, загальною площею 77,2 кв.м. Це майно було придбано на спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Так частина заробітної плати відповідача ОСОБА_3 пішла на оформлення документів для покупки будинку, а позивач ОСОБА_1 довгий час займався підприємницькою діяльністю, внаслідок якої була накопичена суму грошових коштів в розмірі 145000 грн.. Покупка даного майна відповідно до договору купівлі-продажу від 24 липня 2015 року, зареєстрованого в Першій Краматорській державній нотаріальній конторі за номером №2-3256, оформлена на ОСОБА_3.

На даний час між позивачем та відповідачем сімейні відносини припинені та залишилось неврегульованим питання щодо розділу спільного майна придбаного за час спільного проживання.

У зв'язку з виниклою суперечкою з відповідачем позивач вимушений звернутись з позовом до суду. Вважає, що на відповідно до вимог ст.ст.60, ч.1 ст.61, ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, 74 СК України та ст. 370 ЦК України вказане вище спільне майно підлягає поділу шляхом виділу позивачу частки в натурі.

Просив суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2013 року по травень 2017 року; поділити спільне майно, придбане сторонами в період шлюбу, виділивши в натурі частку позивача з майна, що перебуває у спільній сумісній власності, в виді ? частини будинку АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на цю частку.

Ухвалою Краматорського міського суду від 01 серпня 2017 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на майно: будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Краматорського міського суду від 19 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Скасовано накладений на спірний будинок арешт.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Луньов В.О. просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що не згодний з висновком суду про відсутність доказів про сімейні відносини між сторонами. Наявність між сторонами сім'ї, їх спільного проживання, наявності спільного побуту та взаємних прав і

обов'язків підтверджується наступними доказами: 1) показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7; 2) письмовими документами товарними чеками , які свідчать про спільне ведення господарства сторонами та які виписані на ОСОБА_1, на підставі яких були придбані товари для ремонту спірного будинку 3) договором купівлі-продажу від 24 липня 2015 року, зареєстрованого в Першій Краматорській державній нотаріальній конторі за номером 2-3256 щодо придбання спірного будинку, де у розділі №3 зазначено, що гроші на придбання жилого будинку були надані ОСОБА_1; 4) показаннями свідка ОСОБА_8., який пояснив, що текст договору був сторонами прочитаний, заперечень ОСОБА_3, після прочитання тексту договору не виказувала.

Вважає, що суд не оцінив в сукупності надані позивачем докази, не з'ясував всіх обставин справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Хижняк М.В. зазначає, що рішення Краматорського міського суду від 19 вересня 2018 року є законним та обґрунтованим, в повному обсязі відповідає нормам чинного законодавства, тому просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Вважає, що під час розгляду справи судом було в повному обсязі вивчено всі докази та надано їм належну правову оцінку. Апеляційна скарга, на його думку, не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України, є необґрунтованою, наведені в ній факти є неправдивими та такими, що протирічать об'єктивним обставинам. Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує той факт, що в період з 10.02.2013 року по травень 2017 року вона проживала з позивачем ОСОБА_1 однією сім'єю поза шлюбом та вели спільне господарство. Свідки відповідача дали вичерпні покази, що між сторонами склались стійкі неприязні відносини, які стали причиною розірвання шлюбу у 2013 році, у період з 2013 року по 2017 рік позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживали окремо, вели окреме господарство, близьких відносин між ними не було. Свідок ОСОБА_10 пояснив, що в цей час він підтримував з відповідачем ОСОБА_3 особисті близькі стосунки, на підтвердження яких надав суду спільні фото особистого характеру.

Свідки позивача в судовому засіданні зазначили, що позивач у 2015 році проживав у флігелі будинку, який належав позивачу, працював при ремонті будинку. Також вони підтвердили те, що відповідач в період з 2015 року по 2017 рік проживала окремо в квартирі, спільного сімейного господарства та побуту з позивачем не вела, проявів кохання вони між ними не бачили. Всі свідки позивача показали, що близько вони з відповідачкою не знайомі. Тому, доказів того, що після розірвання шлюбу проживав разом з відповідачем та між ними існували сімейні відносини позивач не надав суду.

Також вважає посилання представника позивача на розділ №3 договору купівлі-продажу спірного будинку безпідставним, оскільки в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила яким чином фразу про надання коштів було вписано в договір та це лише вказує на той факт, що позивач ОСОБА_1 проводив фактичний розрахунок з продавцем будинку її грошима, оскільки допомогав у пошуку будинку. Вказані кошти належали їй, а також її рідній сестрі ОСОБА_11

Свідок позивача нотаріус ОСОБА_8. не підтвердив, що фраза в договорі «гроші надані ОСОБА_1.» означає належність грошових коштів останньому, а не факт здійснення розрахунку з останнім.

Крім того, судом було встановлено, що протягом тривалого часу ОСОБА_1 не мав джерел прибутку та ніде не працював, лише у 2017 році став отримувати пенсію. Зазначив, що позивач ОСОБА_1 до 2015 року знаходився у м. Дніпро, у 2015 році відповідач ОСОБА_3 залучила його для придбання будинку та дозволила жити в ньому в період проведення будівельних робіт, одночасно давала кошти на придбання будівельних матеріалів, оскільки позивач тривалий час ніде не працював.

Вважає, що навіть якщо гроші і надавались позивачем, то це не є підставою поділу майна в порядку, передбаченим СК України, як того вимагав позивач у позовній заяві.

В судове засідання з'явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Луньов В. О., ОСОБА_3 та її адвокат Хижняк М.В..

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт наявності між сторонами сім'ї, їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту та взаємних прав та обов'язків у період з 2013 року по травень 2017 року та придбання на спільні кошти спірного нерухомого майна, а тому не має підстав для визнання будинку об'єктом спільної власності.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам по справі, наданим сторонами доказам та нормам матеріального права.

За приписами ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Членів сім?ї пов?язують взаємні права та обов?язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім?ї.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

За положеннями статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно із положеннями статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд встановлює факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано19 лютого 2013 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Як вбачається з копії договору купівлі - продажу від 24.07.2015, зареєстрованого державним нотаріусом ОСОБА_8., реєстраційний № 2-3256, ОСОБА_3 придбала будинок АДРЕСА_1. Відповідно п.2 договору, продаж житлового

будинку з допоміжними будівлями та спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 142300 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Гроші на покупку цього

житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами надані колишнім чоловіком покупця - ОСОБА_1 (а.с.89).

Ухвалою Краматорського міського суду від 19 листопада 2015 року - ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло та фактичне місце проживання будинок АДРЕСА_1 (а.с.95-96).

Вироком Краматорського міського суду від 29 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років (а.с.93-94).

Згідно довідки від 15.08.2017 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, пенсійна справа 809760/1205, розмір пенсії з 01.10.2017 року становить 2196,43 грн.(а.с.111-112).

Згідно інформації, наданої Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області у період з лютого 2013 року по листопад 2015 року відомостей щодо притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, до адміністративної відповідальності не встановлено. Зареєстровані наступні факти : ОСОБА_1 звертався до Амур - Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 26.05.2014 року, 14.06.2014 року та 03.07.2014 року із повідомленням з лікарні про надання йому медичної допомоги, заявою про спричинення йому фізичної болі та заявою про спричинення йому тілесних ушкоджень за місцем проживання (а.с.113).

Згідно інформації Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 11.12.2017 року ОСОБА_1 не перебуває на податковому обліку, як фізична особа - підприємець у межах Дніпропетровської області (а.с.120).

В заяві ОСОБА_3, поданої нотаріусу 24.07.2015 року під час укладання договору купівлі-продажу спірного житла, зазначено що вона не перебуває в шлюбі.

Згідно з показаннями свідків та твердженням відповідача, ОСОБА_3 після розірвання шлюбу у лютому 2013 року не проживали разом однією сім'єю та не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що факт проживання однією сім'єю з відповідачкою в період придбання будинку підтверджується копіями товарних чеків,накладних про придбання будівельних матеріалів, записом в договорі купівлі-продажу про те, що гроші надані ним та поясненнями свідків.

Між тим, із наданих копій чеків та накладних вбачається, що там зазначено найменування товару, який відпускається поставщиком, без печаток чи штампів та підпису особи, що відпустила товар. Лише є підпис одержувача товару та зазначено прізвище ОСОБА_1. Із зазначених документів не вбачається за чиї кошти проводилася оплата товару.

Під час розгляду справи позивачем не надано суду доказів факту проживання однією сім'єю та ведення спільного побуту із відповідачкою.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира придбана ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з позивачем, доказів ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету, й найголовніше, придбання майна внаслідок спільної праці членів сім'ї - не встановлено, а відтак обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Доводи позивача про те, що запис в договорі купівлі - продажу спірного будинку від 24.07.2015 року про те, що гроші на придбання спірного будинку АДРЕСА_1 надані колишнім чоловіком покупця -ОСОБА_1, що свідчить про проживання сторін однією сім'єю, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами. Крім того сам факт передачі коштів для придбання майна не свідчить про наявність сімейних стосунків між сторонами.

Надані позивачем в якості доказів товарні чеки та накладні про придбання будівельних

матеріалів також не свідчать про наявність між сторонами обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються спільний бюджет та ведення спільного господарства. Придбання вказаного у чеках та накладних будівельного матеріалу не свідчить про вкладення позивачем коштів у придбання та ремонт спірного будинку і не спростовує пояснень відповідача про те, що вона просила позивача допомогти їй в ремонті купленого нею будинку, оскільки він розумівся на будівництві і на той час не мав роботи.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що судом не взято до уваги покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. є безпідставними, оскільки вони про наявність сімейних стосунків між позивачем та відповідачем, ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету не підтвердили і судом їх поясненням дана належна оцінка.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання позивача на квитанції про придбання будівельних матеріалів, та на запис в договорі купівлі-продажу будинку про надання ним грошей на покупку будинку, пояснення свідків не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК без наявності інших ознак сім'ї, враховуючи те, що судом встановлено, що місцем реєстрації та місце отримання пенсії позивачем є м. Дніпро. Крім того, позивач не надав допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірний будинок.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, висновку суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають. Інші доводи апелянта спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом першої інстанції, що перебуває поза межами повноважень суду апеляційної інстанції та не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 367,368, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Луньова Валентина Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18.03.2019 року.

Судді: