Справа № 487/9206/14-ц
Провадження № 6/487/302/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Дорош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Асафатової Д.О. про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2019 року до суду надійшло подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Асафатової Д.О., в якому просить надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 54934132 з примусового виконання виконавчого листа № 2/487/225/15 виданого 29.01.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у розмірі 278408,37 грн.

Подання обґрунтоване тим, що станом на теперішній час рішення суду не виконано. Державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутні рахунки в установах банків, рухоме майно за боржником не зареєстровано. Також встановлено, що боржник отримує пенсію і 19.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Також встановлено, що боржник є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . На адресу боржника направлялись вимоги для забезпечення безперешкодного доступу до житла для перевірки майнового стану, проте доступу до приміщення не надано, про що складено акт. У зв`язку з тим, що не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішення суду, державний виконавець звернувся до суду.

В судове засідання головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області не з`явився, надала заяву про розгляд подання за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавче провадження № 54934132 з примусового виконання виконавчого листа №12/487/225/15 виданого 29.01.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у розмірі 278408,37 грн.

24.10.2017 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного ТУЮ у Миколаївській області Асафатовою Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлена сторонам, та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручена ОСОБА_1 31.10.17 р.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 є власником 1/2 частини кв. по АДРЕСА_2 .

17.05.2019 р. за вих. № 19938/14.23-36/17 державним виконавцем направлено вимогу ОСОБА_1 забезпечити державному виконавцю 24.05.2019 р. безперешкодний доступ для перевірки майнового стану за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана вимога вручена 20.05.2019 р.

24.05.2019 р. державним виконавцем Асафатовою Д.О. складено акт, відповідно до якого доступу у приміщення державному виконавцю не надано.

27.08.2019 р. за вих. № 35519/14.23-36/17 державним виконавцем направлено вимогу ОСОБА_1 забезпечити державному виконавцю 13.09.2019 р. безперешкодний доступ для перевірки майнового стану за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана вимога вручена 03.09.2019 р.

13.09.2019 р. державним виконавцем Асафатовою Д.О. складено акт, відповідно до якого на неодноразові дзвінки у двері ніхто не відчинив.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Частиною 1ст.439 ЦПК України, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено в ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

В поданні державний виконавець посилається на те, що у боржника відсутні рахунки в установах банків, рухоме майно за боржником не зареєстровано. Однак доказів цього не надає. Так само не надано доказів і чинення боржником перешкод у виконанні рішення суду. А та обставина що боржником не забезпечено безперешкодного доступу до житла, двері ніхто не відчини, як зазначено в акті, не може свідчити про перешкоджання у доступі до нього та ухилення боржника від виконання судового рішення. До того ж, державним виконавцем не зазначено та не надано доказів вжиття заходів щодо відібрання пояснень у боржника щодо невиконання рішення суду.

Крім того акти складено держаним виконавцем одноособово без залучення понятих,не зважаючи на те,що згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна присутність понятих є обов`язковою.

Окрім цього, згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Державний виконавець зазначає, що боржник отримує пенсію, у зв`язку з чим 19.03.2018 р. ним винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

При цьому, державним виконавцем не зазначено чи надходять кошти з пенсії на погашення заборгованості за рішенням суду та не надано розрахунку заборгованості. Вказане унеможливлює визначення співмірності втручання у приватне життя боржника і порушення недоторканості його житла із розміром заборгованості.

Таким чином, документи, які надані державним виконавцем, не підтверджують факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань. Сама по собі наявність зобов`язання по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язання та чинення перешкод у його виконанні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що дане подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житла боржника є недоведеною, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла власників квартири та осіб, які в ньому проживають, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 11-13, 258-260, 263, 439 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Асафатової Д.О. про примусове проникнення до житла боржника фізичної особи - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя: З.М. Сухаревич