Провадження №2/748/13/19
Єдиний унікальний № 748/1443/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2019 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Меженнікової С.П.

при секретарі Решітько А.Д.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 звертаючись з вказаним вище позовом в інтересах ОСОБА_3 просив стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3:

- заборгованість за Договором про внесення змін до договору про поділ майна подружжя від 28 грудня 2016 року в розмірі 518 537,00 грн;

-індекс інфляції від прострочення суми за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 38 000,00 грн;

-3% річних від простроченої суми за період з 01 липня 2017 року по 28 травня 2018 року в розмірі 10 915 грн 00 коп.;

- всі понесені судові витрати, в тому числі, витрати за правничу допомогу в розмірі 10 000 грн;

Позовні вимоги мотивовані тим, 16 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поділу майна подружжя, згідно якого, відповідно до п. 3.2 в особисту приватну власність ОСОБА_3 переходять грошові кошти в розмірі 1 168 537 грн. У другому абзаці п. 3.2 Договору позивач підтвердила факт отримання від відповідача грошових коштів в розмірі 650 000 грн до підписання Договору. Грошові кошті в розмірі 518 537,00 грн ОСОБА_4 зобов'язався передати ОСОБА_3 в строк до 31 грудня 2016 року (абзац 4 п. 3.2 Договору). 28 грудня 2016 року сторонами було укладено договір про внесення змін до договору про поділ майна подружжя, відповідно до якого п. 3.2. Договору викладено в новій редакції, згідно якої грошові кошти в сумі 118 537,00 грн ОСОБА_4 зобов'язався передати ОСОБА_3 в строк до 31 грудня 2016 року, а грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн - в строк до 01 липня 2017 року.

Однак, відповідач своє зобов'язання не виконав. Так, на виконання договору від 28.12.2016 відповідачем було сплачено кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 118 537 грн, який він мав сплатити до 31.12.2016 року, сплатив лише в квітні 2018 року в розмірі 80 000 грн. Борг в розмірі 400 000 грн, який мав сплатити ОСОБА_4 до 01 липня 2017 року, взагалі не погасив. Оскільки умови вказаного вище договору відповідачем порушені, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яку позивачка з урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути зі ОСОБА_4

Під час підготовчого засідання позивачем були зменшені позовні вимоги, про що подано відповідну заяву ( а.с.38-40). Після зменшення позовних вимог позивач ОСОБА_3 просить стягнути зі ОСОБА_4 на її користь:

заборгованість за Договором про внесення змін до договору про поділ майна подружжя від 28 грудня 2016 року в розмірі 381 537,00 грн;

-індекс інфляції від прострочення суми за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 36 246,00 грн;

-3% річних від простроченої суми за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в розмірі 14 331 грн 15 коп.;

В заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначила, що оскільки відповідачем на виконання своїх зобов"язань по вказаному вище договору також їй було сплачено 16 травня 2017 року - 20 000 грн, 11 травня 2018 року - 37000,00 грн, то сума боргу підлягає зменшенню на вказані суми.

Згідно відзиву на позов по зменшеним позовним вимогам, відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково, вказуючи, що позивачем не було враховано, що ним на виконання зобов"язань по договору було передано їй 28.12.2016 - 118 537,00 грн. і одночасно підписано Договір про внесення змін до Договору про поділ майна подружжя. В подальшому, на виконання зобов'язання по сплаті 400 000 грн ним було сплачено: 11 травня 2017 року - 37 000,00 грн, 16 травня 2017 року - 20 000 грн, 03 квітня 2018 року - 80000,00 грн. Крім того, в рахунок погашення боргу ним було придбано та оплачено доставку будівельних матеріалів за адресою позивача на суму 36600,00 грн, що підтверджується рахунком №216 від 29.03.2018, копія якого додається до відзиву. Таким чином, за розрахунком відповідача станом на 01 жовтня 2018 року сума заборгованості у нього перед позивачем складає 226 400,00 грн, сума інфляційних збитків 34 169 грн 70 коп., а 3% річних за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року - 11721 грн 70 коп. Проти стягнення даної заборгованості не заперечує ( а.с.62-63).

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в заяві про зменшення позовних вимог. Додатково зазначив, що жодних будівельних матеріалів відповідач його довірительниці не доставляв і не оплачував, та грошових коштів 28.12.2016 , в тому числі і в сумі 118 537,00 грн, не передавав. Докази, на які відповідач посилається як на підтвердження своїх заперечень, вважає неналежними, оскільки, сторонами в договорі від 28.12.2016 було оговорено, якими документами повинен підтверджуватися факт передачі грошей.

Представник відповідач - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, на суму 226 400,00 грн, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у ч. 2 ст. 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Відповідно до ст. 8 СК України, у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми ст.ст. 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Так, ч. 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року у справі №748/665/16-ц шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розірвано.

16 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу - Бондарем М.К., відповідно до якого сторони за взаємною згодою здійснили поділ майна, набутого ними у спільну сумісну власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 7-8).

Відповідно до п.3.2 Договору сторони домовилися, що в особисту приватну власність ОСОБА_3 за її згодою переходить:

грошові кошти в розмірі 1 168537 (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять сім) грн 00 коп.

ОСОБА_3 підтвердила факт отримання від ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 650 000 (шістсот п'ятдесят тисяч) 00 коп. до підписання даного договору.

Грошові кошти в розмірі 518 537,00 (п'ятсот вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн ОСОБА_4 зобов'язався передати ОСОБА_3 в строк до 31 грудня 2016 року.

В договорі також вказано, що зазначена сума грошових коштів остаточна та зміні не підлягає. Сторони договору повинні підтвердити факт передачі грошових коштів в розмірі 518 537 (п'ятсот вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн шляхом передачі заяви від ОСОБА_3 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально.

Договором про внесення змін до Договору про поділ майна подружжя від 28 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу - Бондарем М.К., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, пункт 3.2 договору про поділ майна подружжя від 16.06.2016 викладено у наступній редакції:

« 3.2. За домовленістю Сторін в особисту приватну власність ОСОБА_3 за її згодою переходить:

грошові кошти в розмірі 1 168537 (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять сім) грн 00 коп.

ОСОБА_3 підтверджує факт отримання від ОСОБА_4, грошових коштів в розмірі 650 000 (шістсот п'ятдесят тисяч) 00 коп. до підписання даного договору.

Грошові кошти в розмірі 118 537,00 (сто вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн ОСОБА_4 зобов'язується передати ОСОБА_3 в строк до 31 грудня 2016 року. Зазначена сума грошових коштів остаточна та зміні не підлягає. Сторони договору повинні підтвердити факт передачі грошових коштів в розмірі 118 537 (сто вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн шляхом передачі заяви від ОСОБА_3 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально.

Грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) грн ОСОБА_4 зобов'язується передати ОСОБА_3 в строк до 01 липня 2017 року. Зазначена сума грошових коштів остаточна та зміні не підлягає. Сторони договору повинні підтвердити факт передачі грошових коштів в розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн шляхом передачі заяви від ОСОБА_3 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально».

Отже, відповідно до договору від 28.12.2016, відповідач ОСОБА_4 зобов»язаний був передати позивачу ОСОБА_3 до 31 грудня 2016 року 118537,00 грн та до 01 липня 2017 року - 400000,00 грн.

Відповідачем ОСОБА_4 на виконання зобов»язань по договору від 28.12.2016 позивачу ОСОБА_4 передано 11.05.2017 - 37 000,00 грн; 16.05.2017 - 20 000,00 грн; 03.04.2018 - 80 000,00 грн, а загалом 137 000,00 грн.

Дані обставини, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають, оскільки визнаються учасниками справи, сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання суд не має.

Відповідач стверджує, що ним, крім вказаних вище сум, також сплачено позивачу в рахунок боргу 28.12.2016 - 118 537,00 грн, а 29.03.2018 - 36600,00 грн, на підтвердження чого надав копію розписки на а.с. 64 та рахунок №216 від 29.03.2018 на а.с.65. Враховуючи, що позивач заперечує отримання від відповідача вказаних сум, суд приходить до висновку, що факт передачі позивачу 28.12.2016 - 118 537,00 грн, а 29.03.2018 - 36600,00 грн на виконання зобов»язань по договору від 28.12.2016 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки договором від 28.12.2016 сторони визначили, що факт передачі грошових коштів в розмірі 118537,00 грн та 400000,00 грн повинно підтверджуватися заявою від ОСОБА_3 про отримання цих коштів, підпис на якій повинно бути посвідчено нотаріально, що не було надано відповідачем.

До того ж, у відзиві на позов ( а.с. 62) відповідач зазначив, що кошти в сумі 118 537,00 грн він передав позивачу 28.12.2016 до підписання договору від 28.12.2016 про внесення змін до договору про поділ майна подружжя. За таких обставин, на думку суду, є нелогічним, зазначати в договорі про зобов"язання відповідача які, як стверджує відповідач, були виконанні до підписання договору.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 на виконання зобов»язань по договору від 28.12.2016 сплачено позивачу ОСОБА_3, загалом 137 000,00 грн, борг відповідача перед позивачем становить 381 537,00 грн (118 537,00+400000,00= 518537,00 -137 000,00)./

Так як позивачем доведено факт не повернення цих коштів відповідачем позивачу у строки, зазначені у договорі від 28.12.2016, позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором про внесення змін до договору про поділ майна подружжя від 28.12.2016, підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1-2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов"язання.

Розрахунок 3% річних та індексу інфляції проводиться наступним чином:

Вихідні дані

Дата виникнення заборгованостіДата розрахункуСума боргу Кількість днів прострочення
01.07.201701.10..00 грн. 457

Розрахунок 3% річних

Період розрахункуСума боргу3% річних, грн.
01.07.2017 - 01.10..0014331.15 грн.

Втрати від інфляції

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
липень місяць 2017100.2
серпень місяць 201799.9
вересень місяць 2017102.0
жовтень місяць 2017101.2
листопад місяць 2017100.9
грудень місяць 2017101.0
січень місяць 2018101.5
лютий місяць 2018100.9
березень місяць 2018101.1
квітень місяць 2018100.8

Результати розрахунку

Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
01.07.2017 - 30.04..00419306.8837769.88

Таким чином сума індексу інфляції за період з 01.07.2017 по 30.04.2018 становить 37769, 88 грн, позивачем визначена сума до стягнення 36246 грн 00 коп., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог, оскільки суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог.

Щодо розрахунку 3-х відсотків річних за період з 01.07.2017 року по 01.10.2018 року, суд погоджується з розрахунком позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн, які підтверджені в належний спосіб договором про надання правової допомоги адвокатом, актом виконаних робіт від 23.05.2018 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №39 про оплату 10000 грн. Під час розгляду справи відповідач та його представник дану суму не оспорював та не заявляв вимог про її зменшення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13,76- 83, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526,527, 530, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_2) про стягнення заборгованості за договором про поділ майна подружжя - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) заборгованість суми боргу за Договором про внесення змін до договору про поділ майна подружжя від 28 грудня 2016 року в розмірі 381 537 (триста вісімдесят одна тисяча п'ятсот тридцять сім ) гривень, індекс інфляції від прострочення суми за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 36246 (тридцять шість тисяч двісті сорок шість) гривень, 3% річних від простроченої суми за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в розмірі 14 331 (чотирнадцять тисяч триста тридцять одна) гривня 15 (п'ятнадцять) копійок.

Стягнути зі ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) суму судового збору - 4321 грн 14 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.03.2019.

Суддя С. П. Меженнікова