Дата документу 04.06.2019 Справа № 320/212/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/212/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковальова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1428/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами було укладено нотаріально посвідчений безвідсотковий договір позики, за яким відповідач отримав від нього 163 000 грн. зі строком повернення до 24 грудня 2013 року.

На забезпечення договору позики було укладено іпотечний договір від 24 грудня 2011 року, в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідачем було здійснено три платежі на загальну суму 15000 грн.24 грудня 2014 року ним було направлено вимог про повернення позики, яка була отримана відповідачем 31 грудня 2014 року, проте кошти повернуті не були.

На підставі зазначеного остаточно просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики з врахуванням індексу інфляції в сумі 289 724,80 грн., відсотки за користування кредитом за весь час прострочки в сумі 95 648,46 грн., 3% річних за весь час прострочки в сумі 20 910,58 грн., судові витрати.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його першу неявку 14 січня 2019 року, подання заяви про забезпечення доказів, в якій було зазначено про розгляд заяви без його участі, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач був належним чином повідомлений про дату та час судових засідань, про що свідчать розписки, про причини неприбуття в судові засідання позивач не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи бо розгляд справи за його відсутності не надавав.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи 29 листопада 2018 року, 12 грудня 2018 року та 14 січня 2019 року, в судові засідання не з`являвся, клопотань про проведення судових засідань за його відсутності, відкладення розгляду справи не подав.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з наступних підстав.

Частиною першої статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом закріплено також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

За приписами ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, умовами залишення позову без розгляду у випадку повторної неявки в судове засідання позивача є: повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; повідомлення позивача про судове засідання належним чином; відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 "МПП "Голуб" проти України" від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа "Ґолдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі "Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії").

Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

Матеріали справи містять докази своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про судові засідання, призначені на 29 листопада 2018 року, 12 грудня 2018 року та 14 січня 2019 року (т.2, а.с.119,151, 185).

В той же час, в судовому засіданні 29 листопада 2018 року був присутній представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України не може вважатись неявкою позивача у судове засідання.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у вказаний період ОСОБА_1 звертався із заявами про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 152,190 т.2), 12 грудня 2018 року подав заяву про зупинення провадження у справі у зв`язку з поданням апеляційної скарги та розгляд заяви за його відсутності та відсутності його представника (т.2, а.с.153), 14 січня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення доказів, яку просив розглядати за його відсутності та відсутності його представника (т.2, а.с.193 т.2).

Крім того, нез`явлення позивача в судове засідання 14 січня 2019 року не було перешкодою для розгляду питання про забезпечення доказів.

Таким чином, вбачається, що розгляд справи розпочато в січні 2015 року, позивач не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх позовних вимог, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату ним інтересу до власного позову, а відтак, використаний судом першої інстанції процесуальний засіб у вигляді залишення позовної заяви без розгляду не є пропорційним досягнутій цілі обмеження позивача.

Окрім цього, при ухваленні судового рішення по справі, апеляційний суд, крім зазначеного, також враховує необхідність забезпечення права позивачів на доступ до правосуддя, яке встановлено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової (передчасної) ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення питання) до суду першої інстанції.

Відтак, ухвала суду першої інстанції постановлена із названими порушеннями, а тому, відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року про залишення без розгляду позову у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: