ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Харків

справа № 613/1230/18

провадження № 22-ц/818/158/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору в частині,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року, під головуванням судді Шалімова Д.В., в залі суду в м. Богодухів Харківської області,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Споживчий центр», про визнання недійсним договору, в якому просила визнати недійсним п. 1.4 та п. 2.7 Кредитного договору № 27.06.2018-100001189 від 27 червня 2018 року, укладеного між нею та відповідачем, в частині визначення розміру 730 процентів річних за користування кредитом (2 % на добу). Розглядати справу просила в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Споживчий центр», про визнання недійним кредитного договору, прийнято до розгляду та відкрито провадження.

8 жовтня 2018 ТОВ «Споживчий центр» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити справу на розгляд до Шевченківського райсуду міста Києва та стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого відповідачем судового збору в розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом правил підсудності при прийнятті оскаржуваної ухвали. Вважає, що кредитний договір №27.06.2018-100001189 від 27.06.2018 не є договором споживчого кредитування, а спір не є спором про захист прав споживачів, оскільки договір укладенй на строк до одного місяця, а загальний розмір кредиту не перевищує однієї мінімальної заробітної плати. Посилання позивачки на укладення договору під впливом тяжких обставин передбачено ст.223 ЦК України і встановлює не спеціальне право споживача, а загальне право сторони цивільного правочину. В такому випадку, вважає, що позивач не мала права подавати позов за своїм місцезнаходженням. Вважає, що правовідносини за вказаним кредитним договором повинні розглядатись в Шевченківському районному суді міста Києва - за місцезнаходженням ТОВ «Споживчий центр».

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Споживчий центр» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу захисту прав споживача, у зв'язку з чим справа підсудна Богодухівського районного суду Харківської області (а. с. 23).

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції. Вважає, що цих висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права, невірним застосуванням норм матеріального права.

За правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Станом на дату укладення кредитного договору №27.06.2018-100001189 від 27 червня 2018 року ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, з дати набрання чинності спеціального Закону України «Про споживче кредитування», а саме з 10 червня 2017 року відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

Відповідно до п.8.1. кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє протягом 28 днів, тобто укладений на строк до одного місяця. Також відповідно до п.1.4 кредитного договору №27.06.2018-100001189 від 27 червня 2018 позивачу було надано в позику 2 500,00грн., що станом на дату видачі кредиту є менше однієї мінімальної заробітної плати.

Представник позивача наполягає на тому, що за відсутності підстав застосування до спірних відносин Закону України «Про споживчі кредитування» підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач скористався послугами ТОВ «Споживчий центр».

Таке твердження представника позивача суперечить умовам договору та вимогам закону.

Так, згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов'язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору №27.06.2018-100001189 від 27 червня 2018 року, який ОСОБА_2 просить в судовому порядку визнати недійсним, передбачено, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.(а.с 5)

З договору вбачається, що місцем знаходження фінансової установи ТОВ «Споживчий центр» є м. Київ, вул. Саксаганського, б.133, л. А. (Шевченківській район міста Києва).

Отже, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали помилково виходив з того, що спір виник з приводу захисту прав споживача.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені оскарженої ухвали є обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню, справа не підсудна Богодухівському районному суду Харківської області.

За правилами, передбаченими п. 7 ч. 1 ст. 374, ст. 380 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що внаслідок порушення вищевказаних норм процесуального права був порушений порядок вирішення питання про відкриття провадження у справі, що призвело до його неправильного вирішення, колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі підлягає скасуванню.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання недійсним кредитного договору необхідно направити на розгляд за встановленою підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 380, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року скасувати.

Справу направити на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

А.І. Колтунова