КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № № 759/5176/18
Головуючий у першій інстанції - Сенько М.Ф.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2915/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), КашперськоїТ.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю &q?о ;Житлосервіс-КР&q?ву; до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач ТОВ &qu>звернулося до суду із вказаним позовом до ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору, укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі, з 01 грудня 2014 року його визначено управителем будинку, споруди, або групи будинків і споруд Саксаганського району м. Кривого Рогу та розпочато виконання функцій з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об'єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях АДРЕСА_1

ОСОБА_5 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1, яка своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачує, в результаті чого, станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість за період з 01 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року у розмірі 12300,72 грн.

Позивач вважає, що оскільки ним фактично надаються житлово-комунальні послуги, то за даних обставин між сторонами виникли зобов'язання, що випливають із Закону України «Про житлово-комунальні послуги» де їх підприємство є надавачем послуг а відповідачка споживачем даних послуг. Із врахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за наданні та не оплачені послуги, а також інфляційні витрати в розмірі 2302,17 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 422,33 грн. та суму судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала, що суд неправомірно застосував правовідносини, які регламентуються статтею 20 Закону України &qu ;Про житлово-комунальні послуги&qup:;, оскільки між позивачем, як управителем, та відповідачем, як споживачем, жодного договору з надання житлово-комунальних послуг укладено не було, тому претензії позивача є безпідставними.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції ТОВ &qu б;Житлосервіс-КР&q?ї ; подало відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовувало тим, що відсутність договірних відносин не звільняє відповідача від обов'язку оплати послуг за надання житлово-комунальних послуг, а факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території було встановлено та доведено в ході розгляду справи господарським судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ &qu'>;Житлосервіс-КР&q?ї ;, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як власник нежитлового приміщення, є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що надаються позивачем, а оплата здійснювалась відповідачем нерегулярно та не у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 (а.с.11).

ТОВ &q?ко;Житлосервіс-КР&q?іщ; на підставі договору, укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі, з 01 грудня 2014 року визначено управителем будинку, споруди, або групи будинків і споруд Саксаганського р-ну м. Кривого Рогу та розпочато виконання функцій з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об'єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях АДРЕСА_1 (а.с.6).

Інформація про витрати на утримання будинку за адресою Бикова, 9 підтверджуються наданими позивачем помісячними розрахунками (а.с.59-83) та щомісячними платіжними розрахунками (а.с.36-53).

Згідно договору з УБЖП про надання послуг ТОВ &qu59;Житлосервіс-КР&q?и ; зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт, вживати заходів по ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором або законодавством, тощо.

Відповідно до положень Закону України &q?ь ;Про житлово-комунальні послуги&q?ен; споживач має право одержувати необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість платежу, тощо.

Однак за період з 01 грудня 2014 року і по теперішній час ОСОБА_5 не зверталася до позивача із відповідним зверненням про необхідність надання такої інформації, враховуючи те, що відповідач знала про існування заборгованості, так як приймала участь у якості третьої особи у розгляді справи господарським судом та подавала письмові пояснення.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 20 Закону України &qu0p;Про житлово-комунальні послуги&q?ся; споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом

За змістом положень ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. 162 ЖК України, ст. ст. 19 - 21, 25 Закону України &q?ро;Про житлово-комунальні послуги&qule;, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 &qu:3;Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій&qu с; вбачається, що умовами типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами, вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким, чинним законодавством передбачений двосторонній обов'язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим у разі відмови від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, ОСОБА_5 знала про необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, про існування заборгованості та необхідність її погашення.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції та звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_5 посилалася на те, що позивач, набувши права управителя, в питаннях надання житлово-комунальних послуг, повинен керуватися обов'язком укладання із споживачем договору про надання таких послуг.

Втім, ТОВ &q?ос;Житлосервіс-КР&q?ат; було направлено пропозицію щодо необхідності укладення договору про надання послуг на ім'я власника (відповідача) на адресу місцезнаходження майна (нежитлового приміщення №4), однак лист було повернуто з відміткою &q?ті;за закінченням терміну зберігання&qut;;. Вказані дії позивача проводилися неодноразово, внаслідок чого жодної відповіді не надано, договір не укладено, заборгованість не сплачена.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про участь у витратах на утримання приміщень у багатоквартирному будинку та прилеглої території, є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 р. N 1875-IV &q?ід;Про житлово-комунальні послуги&quзо; правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13 січня 2016 р. у справі № 6-931цс15.

Доказів щодо сплати за наданні послуги апелянт до суду не подавала, а позивач на підтвердження своїх вимог додав відповідні розрахунки (а.с. 14-17), тому колегія суддів вважає, що відповідачка не спростувала доводів позивача та висновків викладених в судовому рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки відсутність договірних відносин не звільняє відповідача від обов'язку сплати за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим останній фактично являється споживачем наданих позивачем послуг.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Мотивований текст постанови виготовлено 22 січня 2018 року .

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв