Дата документу 20.11.2019 Справа № 314/2698/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/2698/19 Головуючий у 1 інстанції Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/807/3133/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 липня 2019 року за заявою Фермерського господарства "Форт" про забезпечення позову у справі за позовом Фермерського господарства "Форт" до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Кривохатько В.В.", про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ФГ "Форт" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ФГ "Кривохатько В.В.", про визнання договору недійсним.

У липні 2019 року ФГ «Форт» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову.

В заяві зазначено, що предметом спірного договору є земельна ділянка кадастровий номер :03:005:0052, площею 7,300 га, розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спір між сторонами відносно земельної ділянки не врегульований вже тривалий час. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2019 року, яке набрало законної сили, за позовом ФГ "Форт" був визнаний недійсним договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений раніше між тими самими особами, але, як вбачається зі змісту позову, незважаючи на наявність судового спору, сторони уклали новий договір від 31.01.2019 року, який і є предметом наявного судового розгляду.

Просило суд вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 липня 2019 року заяву задоволено.

З метою забезпечення позову фермерського господарства "Форт" заборонено Міністерству юстиції України, його територіальним органам, будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (або уповноваженим ними особам або органам), будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам, вносити будь-які зміни до будь-яких державних реєстрів, які стосуються речових прав на нерухоме майно, зокрема, але не виключно, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, в тому числі здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо відчуження в будь-який спосіб, продажу, міни, дарування, поставки, передачі в управління, передачі в ренту, передачі в заставу, передачі в іпотеку, передачі в найм (оренду), передачі в позичку, внесення до статутного капіталу господарського товариства, передачі в якості відступного, передачі в якості боргу (в тому числі за мировою угодою, затвердженою судом), будь-якого іншого відчуження або передачі у власність, володіння, користування чи розпорядження всього нерухомого майна, відносно об`єкта нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0052, площею 7,300 га, розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів , а саме такого заходу, як заборонити здійснювати реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, може ускладнити виконання рішення суду. Суд розглядаючи заяву про забезпечення позову не встановив всіх обставин справи, встановлення яких передбачено чинним цивільно-процесуальним законодавством та не надав їм належного правового обґрунтування. Крім того, оскаржувана ухвала порушує права скаржника, як власника земельної ділянки, що передбачені ст.. 41 Конституції України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства, з такою позицією погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували що зі сторони відповідачів здійснюються заходи, які б в подальшому унеможливили виконання рішення суду.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що предметом спірного договору є земельна ділянка кадастровий номер :03:005:0052, площею 7,300 га, розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спір між сторонами відносно земельної ділянки не врегульований вже тривалий час.

Крім того, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.04.2019 року, яке набрало законної сили, за позовом ФГ "Форт" був визнаний недійсним договір оренди тієї ж земельної ділянки, укладений раніше між тими самими особами, але, як вбачається зі змісту позову, незважаючи на наявність судового спору, сторони уклали новий договір від 31.01.2019 року, який і є предметом наявного судового розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на даний момент відповідачі мають реальну змогу за власним розсудом здійснити дії щодо зміни, розірвання чи іншого припинення спірного договору, що може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Скаржником не доведено чим саме порушені її права, як власника земельної ділянки, оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав скаржника шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: