Справа № 456/1589/18
Провадження № 2/456/180/2019
РІШЕННЯ

іменем України

06 березня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2, таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 яка належить їй на праві власності за законом, яку вона прийняла після смерті брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. 23.05.2006 р., за згодою брата, який на той час був власником вказаної квартири, у ній був зареєстрований ОСОБА_2 Окрім відповідача, у вказаній квартирі також зареєстровані дружина брата позивача та племінники. Відповідач не проживає в даній квартирі, ніколи не проживав, не допомагає сплачувати комунальні послуги, які нараховуються з розрахунку і на нього. При неодноразових її проханнях відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації та на даний час проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 У зв'язку з тим, що у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, у неї виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, що і послужило підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Як на правову підставу для звернення до суду позивач покликається на ст.ст. 71,72,116,156 ЖК України, ст.ст.317,319,321,391,383,405 ЦК України та ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

В судовому засіданні представник позивача, адвокат ОСОБА_4, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та зазначила, що в позовній заяві позивачем помилково вказано ст.ст. 71,72,116,156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, оскільки в даному випадку підлягають до застосування положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, які зазначено у позовній заяві. Додатково доповнила, що відповідач був зареєстрований у вказаному помешканні зі згоди брата позивача, однак жодного дня у ньому не проживав. Позивач прийняла після смерті брата ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. спадщину і є одноосібним власником даного помешкання, постійно сплачує комунальні послуги, в тому числі і за відповідача, який у вказаному помешканні не проживає. Просить суд позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позову. Вважає, що відсутні правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2, вважає, що норми Житлового та Цивільного кодексів, зазначені позивачем у позовній заяві унеможливлюють винесення судового рішення на користь позивача, оскільки останньою обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Представник відповідача Мазур В.В. в судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, зазначених представником ОСОБА_5

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис №298, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с. 8/.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.2017 р., посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я., спадкоємцем квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 10/. Наведений факт також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с. 9/.

Відповідно до довідки КП «Надія» №605 від 16.04.2018 р. у квартирі АДРЕСА_1, згідно виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку, проживають: ОСОБА_1 - проживає без реєстрації, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_2 /а.с. 7/.

28.03.2017 р. на ім'я ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на гараж АДРЕСА_4 відповідно до якого загальна площа гаража становить 29, 0 кв.м., а його інвентаризаційна вартість - 35 730, 00 грн. /а.с. 11-12/.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_8 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог покликається як на норми статей 150, 156 ЖК України та статті 405 ЦК України, так і ст.ст. 383, 391 ЦК України, однак такі є взаємовиключними, суд вважає, що даний спір підлягає вирішенню на підставі статей 383 та 391 ЦК України.

До вказаних висновків суд прийшов, виходячи з наступного.

Так, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

При вирішенні спору щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням необхідно встановлювати характер спірних правовідносин, відрізняти норми, які регулюють різні за змістом відносини та застосовувати норми права, які регулюють саме цей вид правовідносин. У випадках коли спір стосується права користування державним чи комунальним житловим фондом, то ці правовідносини регулюються нормами ЖК Української РСР, а коли спір стосується права користування приватним житлом, то такі відносини регулюються також цивільним законодавством. Наведена правова позиція відображена в постанові Верховного суду від 28.01.2019 р. по справі №569/15332/17.

Вирішуючи спір, суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 є товаришем ОСОБА_3, який зареєстрував місце проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_2, будучи її власником, відповідач ОСОБА_2 ніколи там не проживав як член сім'ї позивача, вони разом не вели спільне господарство та не були пов'язані спільним побутом, а тому до вказаних правовідносин положення статей 150, 156 ЖК України та статті 405 ЦК України застосуванню не підлягають, такий підлягає вирішенню з підстав, передбачених статтями 383 та 391 ЦК України. Наведене підтверджується правовою позицією відображеною в постанові Верховного суду України від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_3 - її колишній зять. Після розлучення з її дочкою, він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 та прописав у ній свого товариша ОСОБА_2, який ніколи у вказаній квартирі не проживав, його речей там немає. Коли ОСОБА_3 захворів, вона хотіла оформити йому субсидію та дзвонила з проханням до відповідача, щоб той виписався з квартири. Він обіцяв це зробити, однак обіцянку не виконав, комунальні послуги не сплачував.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що з червня 2015 року проживала по сусідству з ОСОБА_3 Він жив сам у квартирі АДРЕСА_2. Вона кілька разів провідувала його і відповідача ніколи там не бачила.

Суд надає віри показанням допитаних свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, оскільки такі є логічними, достовірними та чітко підтверджують обставини, викладені позивачем у поданій позовній заяві про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Так свідки в судовому засідання ствердили, що відповідач у вказаному помешканні ніколи не проживав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є товаришем ОСОБА_3, який зареєстрував його місце проживання у АДРЕСА_1, будучи її власником, відповідач ОСОБА_2 ніколи там не проживав як член його сім'ї, вони разом не вели спільне господарство та не були пов'язані спільним побутом, поважні причини відсутності відповідача у квартирі АДРЕСА_2 судом не встановлені, що підтверджується поясненнями представника позивача та свідків; позивач, набувши право власності у передбаченому законом порядку на вказану квартиру змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі й за відповідача, що унеможливлює оформлення нею субсидії, відповідач не є членом сім'ї позивача, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившим право на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 є законними, обґрунтованими та дають підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, а тому позов слід задоволити.

Суд не бере до уваги доводи адвоката Мазура В.В. про те, що позивач не підтвердив право власності на спірну квартиру належними та допустимими доказами та вважає, що наведений факт стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.2017 р., посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я., згідно якого спадкоємцем квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 10/. та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с. 9/. Доказів протилежного стороною відповідача суду не подано.

Доводи представників відповідача про відмову в позові через невірно обраний спосіб захисту порушеного права спростовуються позовною заявою, в якій позивачем вказано норми ст.ст. 383, 391 ЦК України. На такі норми закону покликалася і представник позивача безпосередньо в судовому засіданні.

Що стосується клопотання адвоката Мазура В.В. про стягнення з позивача в його користь витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Окрім цього, нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у суду відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу на користь відповідача, оскільки рішення у справі ухвалено на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 15 березня 2019 року.