ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1027/19 Номер провадження 22-ц/814/2803/19Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Лобова О.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 16 лютого 2015 року між банком та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості №б/н, за умовами якої відповідач отримав кредит в сумі 12119,31 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказують, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним Генеральна угода та заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/rules складає договір про надання банківських послуг.

Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 15 червня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 37954,61 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 12119,33 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 5,32 грн.; заборгованості за пенею та комісією 24171,54 грн.; штраф 1658,42 грн.

З урахуванням наведеного прохали суд стягнути на їх користь з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 37954,61 грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити, вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що, на підтвердження використання кредитного карткового рахунку Банком надана виписка, яка, відповідно до п.5.6 Положення НБУ від 18.06.2003 року №254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Окрім того, стверджують, що при вирішенні даної справи суду необхідно враховувати наступні постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №356/1635/16-ц, від 28.03.2019 року у справі №428/2873/17, від 06.02.2018 року у справі №755/2720/16-ц, від 17.04.2019 року №666/388/16-ц та висновок у справі №415/5971/17.

Вважають, що, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Відтак, на думку банку, було знехтувано принцип платності кредитного договору, що завдає істотної шкоди усім споживачам банківських послуг.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.5).

В подальшому, 16 лютого 2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем укладено Генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, предметом якої стало надання строкового кредиту в сумі 12119,31 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в порядку та на умовах, визначених Генеральною угодою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, з погашенням заборгованості, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку щомісячного платежу (а.с.6).

У вищевказаній угоді зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Генеральна угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Проте, відповідачем умови угоди належним чином не виконувались, у зв`язку з чим, станом на 15 червня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 37954,61 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 12119,33 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 5,32 грн.; заборгованості за пенею та комісією 24171,54 грн.; штраф 1658,42 грн. (а.с.4).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що доказів того, що укладена Генеральна угода відноситься саме до наданої заяви про укладення договору від 29.07.2008 року, а так само загальної суми заборгованості, згідно якої здійснюється реструктуризація, її розрахунку, позивач суду не надав. А наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить відомостей про розмір первісної заборгованості відповідача згідно заяви від 29.07.2008 року, підстави та порядок її виникнення та нарахування, а тому переконатись в його правильності у суду не має можливості.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Як установлено, АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором № SAMDN0084 від 14.07.2008 року, уклали генеральну угоду від 16.02.2015 року, згідно з якою погодили, що залишок заборгованості у розмірі 12119,33 гривень є кредитом, який надається банком позичальнику з кінцевим строком погашення до 31.08.2015 року.

На виконання умов Генеральної угоди від 16.02.2015 року ОСОБА_1 отримав 16.02.2015 року у Банку карту № НОМЕР_1 строком дії до 02/18 (а.с.67).

При цьому, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 припинив виконувати зобов`язання за укладеною з банком генеральною угодою від 16.02.2015 року і має непогашену заборгованість за кредитом - 12119,33 грн.; за процентами 5,32 грн., а також штраф 1658,42 грн., відтак, вказані суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

При цьому, посилання місцевого суду на невідповідність в укладеній Генеральній угоді, де зазначено, що вона укладена на реструктуризацію боргу за кредитним договором № SAMDN0084 від 14.07.2008 року, тобто не відноситься до заяви про укладення договору від 29.07.2008 року, яка міститься в даній справі, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки предметом розгляду в даній справі є наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості, яка утворилась саме на підставі неналежного виконання умов Генеральної угоди, яка погоджена сторонами під час її укладення, що підтверджено особистими підписами на ній. Дана угода ніким не оспорена, відтак, її умови та підстави укладення не можуть оцінюватися судом при розгляді даної справи.

З аналогічних мотивів суд апеляційної інстанції також вважає помилковим твердження місцевого суду про неналежність розрахунку заборгованості за відсутності відомостей про розмір первісної заборгованості відповідача згідно заяви від 29.07.2008 року.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, оскільки наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, у зв`язку з неналежним виконанням умов генеральної угоди від 16.02.2015 року, установлена на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, то до стягнення підлягає сума боргу у визначеному розмірі, а саме: за кредитом - 12119,33 грн.; за процентами - 5,32 грн., а також штраф 1658,42 грн., як така, що обумовлена сторонами при укладенні правочину.

При цьому, як установлено судом апеляційної інстанції, з детального аналізу змісту умов Генеральної Угоди від 16.02.2015 року та Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», в них не передбачається нарахування на суму боргу, який підлягав реструктуризації, пені і комісії, відтак, в задоволенні даних вимог необхідно відмовити за їх безпідставності.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 1921,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2881,50 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення суму заборгованості у розмірі 13786,07 грн., то вимоги банку задоволено на 36,32% (13786,07*100/37957,61).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 1744,27 (1921,00+2881,50/36,32%) грн.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 13786,07 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 07 коп.) грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.02.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 1744,27 (одну тисячу сімсот сорок чотири гривні 27 коп.) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.А. Лобов