Справа № 500/357/19
Провадження № 2-з/500/29/19
УХВАЛА

13 березня 2019 року

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигулін С.М., розглянувши матеріали справи № 500/357/19 за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про

розподіл майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач повторно звернулась із заявою про забезпечення позову та просить накласти арешт на:

Нежитлове приміщення, крамниця, розташоване за адресою: АДРЕСА_9

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_10

Нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_11

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_12

Також просить заборонити відповідачу ОСОБА_3 у будь який спосіб розпоряджатися зазначеним майном.

За результатами дослідження визнається доведеним наступне.

Позовні вимоги стосуються розподілу майна подружжя, до складу якого входить житловий будинок № АДРЕСА_13 , а також про визнання приватною особистою власністю позивача на нежитлове приміщення, крамницю за адресою АДРЕСА_1 житловий будинок АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_7

У відповідності до вимог ст. 153 ч.1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Ухвалою від 15 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 149 ч.2 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однією з підстав для прийняття ухвали від 15 лютого 2019 року визначено наступне.

Долучена до матеріалів справи документація підтверджує наявність майна, щодо визнання права на яке існує спір.

Разом із тим, з урахуванням вказаного матеріалами справи не була вказана дійсна вартість кожного із об?єктів нерухомості, що у свою чергу є підставою для визначення варторі під час примусового виконання, яке до наступного часу не відбулось за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 02 лютого 2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 6152222,09 грн. (шість мільйонів сто п?ятдесят дві тисячі двісті двадцять дві грн. 09 коп.).

У поданій повторній заяві вартість нежитлового приміщення, крамниця, розташованого за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 86.8, кв.м. визначена 10785 грн., вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_10 визначена 211874 грн, вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_12 визначена 12913,60 грн, а вартість нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7 визначена в розмірі 23828 грн., що складає загальну вартість 259400,6 грн.

Між тим, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 02 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 6152222,09 грн. (шість мільйонів сто п?ятдесят дві тисячі двісті двадцять дві грн. 09 коп.).

Вказане рішення набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню.

За ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2019 року заходи забезпечення позову за ухвалою від 19 травня 2017 року про накладення арешту на належні ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Ізмаїльським МВУМВС України в Одеській області ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_6 :

АДРЕСА_8

?житловий будинок АДРЕСА_1

?житловий будинок АДРЕСА_7

?житловий будинок АДРЕСА_5

скасовані.

Вказаним рішенням суду солідарне стягнення передбачає відшкодування шкоди за рахунок майна, що є у власності боржників.

В частині виконання рішення суду від 02 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 6152222,09 грн. (шість мільйонів сто п?ятдесят дві тисячі двісті двадцять дві грн. 09 коп.) не має суттєвого значення знаходження вказаного майна в порядку спільної сумісної власності подружжя, або приватної власності кожного з боржників.

Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу передбачено ст. 544 ЦК України, відповідно до чого боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Разом із тим, роз`ясненнями п.4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Роз`ясненнями п.16 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв`язку з цим суд чи суддя повинні роз`яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Таким чином накладення арешту на вказане позивачем майно може порушити права іншої особи, яка є стягувачем за рішенням суду від 02 лютого 2018 року, а позивачем не визначена її позиція про оплату застави.

Вказані обставини у своїй сукупності зумовлюють залишення заяви про забезпечення позову без задоволення в частині накладення арешту на майно.

В частині заборони відповідачу ОСОБА_3 у будь який спосіб розпоряджатися зазначеним майном суд не вбачає жодних пересторог.

Керуючись ст. 210 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заяву ОСОБА_1 про накладення арешту на:

Нежитлове приміщення, крамниця, розташоване за адресою: АДРЕСА_9 загальною площею 86.8, кв.м;

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2

Нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_7;

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2

залишити без задоволення.

Заборонити відповідачеві ОСОБА_3 у будь який спосіб розпоряджатися зазначеним майном.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: С.М.Жигулін