Провадження № 2/638/106/19
26 листопада 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого Грищенко І. О.
за участю секретаря судового засідання Котяш Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась 23.10.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати по справі стягнути з відповідача.
В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначає, що вона є відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2 на підставі ордеру № 63 серії А від 27.01.1983 р., на її ім"я укладені відповідні договори з комунальними підприємствами та відкриті особові рахунки для оплати комунальних послуг. Крім неї за цієї адресою зареєстрована ще її донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її колишній чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ колишній чоловік фактично виїхав із квартири біля 20 років тому з особистими речами та частиною меблів та речей спільного користування, про що є відповідна розписка, не проживає в квартирі, оскільки мешкає за іншою невідомою адресою з іншою сім"єю. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкоди в користуванні жилим приміщенням йому не чинилися.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 , не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.
Від представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який діє від імені позивача на підставі довіреності , надійшла заява, в якій він просить розгляд справи провести за його відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та постановити по справі заочне рішення.
У судове засідання відповідач, ОСОБА_5 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджено даними зворотної рекомендованої поштової кореспонденції.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
На підставі ордеру № 63 серія А від 27.01.1983 року , який виданий позивачці ОСОБА_1 , на сім`ю з 4 осіб, надано право зайняття 3-кімнатної квартири АДРЕСА_2 . Ордер видано на підставі рішення виконкому Червонозаводської районної Ради народних депутатів м. Харкова від 18.01.1983 року № 36/82.
Відповідно до даних Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром ( відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 12 серпня 1999 року, реєстраційний № 1-99-200997, зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 03.09.1999 року , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
На підставі договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 06.06.2016 року ( посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Золотоус- Жидковою О.О. , зареєстрований в реєстрі за № 1320) , припинено право спільної сумісної власності щодо вказаного вище нерухомого майна та сторонами договору визначено, що частки в праві власності на зазначену квартиру в кожного з них є рівними- тобто по ј частці. На підставі договору дарування від 09.06.2016 року ОСОБА_2 належну йому ј частку в квартирі АДРЕСА_2 подарував ОСОБА_8 ( договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Золотоус- Жидковою О.О. , зареєстрований в реєстрі за № 1360). Корпії договорів долучена до матеріалів справи.
Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб.
Згідно даних довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку зазначається, що за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.06.2018 року зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою підтверджується також відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС в Харківській області .
Як вбачається із змісту позовної заяви, з 1998 року відповідач не мешкає за місцем реєстрації; в утриманні майна фінансової чи іншої участі не приймає, не сплачував комунальні платежі. Фактична відсутність за місцем реєстрації відповідача перешкоджає позивачу як власнику на власний розсуд користуватись його власністю, в тому числі реалізовувати надані законом права, що в свою чергу призводить до додаткових витрат на оплату комунальних послуг. Відповідач не є членом сім`ї позивача і не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з нею спільне господарство.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з вимогами ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, провадиться у судовому порядку.
У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди , відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Абзацом третім п. 34 Постанови Пленуму ВСУ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особою безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Таким чином, приймаючи до уваги викладене, а також наявність у позивача непорушного права власності, наданого Конституцією України, порушення цього права з боку відповідача , який тривалий час постійно мешкає за іншою адресою, шляхом не здійснення дій по зняттю з реєстраційного обліку у спірній квартирі, суд дійшов висновку про задоволення даного позову в частині поновлення порушеного права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою.
На підставі ст.. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача документально підтверджені судові витрати .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14,5, 12,13,76-81, 141, 259, 2630265,280-282 ЦПК України, ст.ст. 316,317,319, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власності , шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Сятгнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному поряду.

Суддя: І.О.Грищенко