ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3910/19 Справа № 212/9104/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2019 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2017 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % з 22 травня 2017 року до 01 червня 2018 року, з наступним переоглядом у травні 2018 року.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 46025,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Так, як внаслідок трудового каліцтва та значної втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, на необґрунтованість рішення та на його незаконність. Вважає, що судом надано правову оцінку лише доводам позивача, а аргументи відповідача не взято до уваги, чим суд порушив принципи рівності та змагальності сторін. На думку представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», суд першої інстанції вирішуючи спір по суті керувався недопустимими доказами у справі, оскільки додані письмові докази, надані представником позивача, засвідчені не належним чином. Зазначає, що судом не було враховано тієї обставини, що нещасний випадок стався внаслідок порушення позивачем вимог законодавства про охорону праці, тому покладення на відповідача обовязку відшкодовування моральної шкоди суперечить законодавству. Крім того, наголошує на тому, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ та в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Крім того, вважає, що судом було невірно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, представник відповідача зазначає, що апеляційна скарга необґрунтована, в звязку з чим просить залишити її без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 вересня 2016 року о 19-30 годині на шахті «Октябрська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, під час якого йому було травмовано ногу. Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритий уламковий перелом обох кісток правої гомілки та межі середньої треті і нижньої треті зі зміщенням уламків. Симптом позиційного здавлення правої гомілки. Травма за степенем тяжкості відноситься до категорії тяжка (а.с.10-14).

Обставини, за яких стався нещасний випадок встановлені та досліджені комісією, викладені в Розділі 6 Акту № 32-61 за формою Н-1 від 06.10.2016 року про нещасний випадок. Травмування ОСОБА_1 сталося внаслідок неправильних прийомів у роботі під час упорядкування та прибирання у безпечне місце робочого інструменту (а.с.10-14).

Пунктом 10 цього Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнано позивача ОСОБА_1 прохідника дільниці № 19 шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», який під час упорядкування та прибирання у безпечне місце робочого інструменту, не подбав про особисту безпеку та здоровя і застосував неправильні прийоми у роботі, чим порушив вимоги п.1.13.1., п.4.3» Інструкції з охорони праці № 01 для прохідника ( учня прохідника)».

06 жовтня 2016 року було складено Акт про проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 25 вересня 2016 року о 19 годині 30 хвилин на ПАТ «Кривбасзалізрудком» форми Н-5, згідно до встановлених причин нещасного випадку є основна - організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці. Технічні та психофізіологічні відсутні (а.с.16-20).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 017186) від 30.05.2017 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25 % з 22 травня 2017 року до 01 червня 2018 року, наступна дата переогляду 10 травня 2018 року ( а.с. 8,9).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязано з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій та щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі, на те, що письмові докази, надані представником позивача, засвідчені не належним чином, а саме за допомогою факсиміле, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Положеннями чинного законодавства встановлена пряма заборона або не визначений порядок оформлення окремих документів з використанням «факсиміле», тобто оформлення таких документів з використанням «факсиміле» не допускається до таких документів: розрахункові документи при безготівкових розрахунках (платіжне доручення, платіжна вимога, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек та ін.) на підставі п. 2.8, п. 7.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22; касові документи в банках (заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, рахунки на сплату платежів та ін.) на підставі п. 1.9, Додатку № 16 до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011№ 174; податкова звітність на підставі пп. 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України; фінансова звітність на підставі ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; процесуальні документи, що подаються до суду чинними процесуальними кодексами не передбачена можливість оформлення позовних, заяв, скарг або інших процесуальних документів, що подаються до суду, з використанням «факсиміле».

Щодо оформлення процесуальних документів, то Верховний Суд у своїх численних рішеннях, зокрема, у постановах від 03.05.2018 у справі № 922/1743/17 від 15.03.2018 рку у справі № 922/4590/16, від 24.05.2018 року у справі № 5027/805-б/2012 від 05.06.2018 рокуу справі № 826/811/17 приходить до висновку, що підписання заяви за допомогою факсиміле не дає можливості встановити вираження справжньої волі особи, чий підпис відтворено, на настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, завіренні представником позивача за допомогою факсиміле копії документів є додатками до позовної заяви, в звязку з чим, даний спосіб завірення копії є допустимим.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо надання судом першої інстанції правової оцінки лише доводам позивача, а аргументи відповідача не було ним взято до уваги, про що свідчить залишення судом поза увагою клопотань відповідача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи містять ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2019 року, якою вирішено питання щодо клопотань відповідача.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 25%, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у звязку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в звязку з травмою ноги. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоровї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоровя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

У звязку з чим доводи апеляційних скарг, як відповідача так і представника позивача про недоведеність розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2018 року становив 1 762,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 704,80 грн. та не може перевищувати 8 810,00 грн.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: