П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3. із секретарем судового засідання Лептугою С.С., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2018 року, ухваленого в приміщенні того ж суду у складі судді Іщенко Х.В., по справі № 478/731/18, провадження № 22-ц/812/505/19, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

07 травня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», а також Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним між ними 01.12.2008 року, за умовами якого відповідач отримала 4500 грн. кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 100882,03 грн., яка складається з 4830,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 87311,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3698,66 грн. заборгованість по пені та комісії, а також штрафи 250,00 грн. фіксована частина та 4792,00 грн. процентна складова, позивач просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. з відповідача (а.с. 1-3). Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 59).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, порушення вимог процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, позивач зазначає, що судом не було встановлено строк дії картки, яка була видана відповідачу за № 380761, строк її становить до 05.2016 року. Отже, позивач наполягає на тому, що позовна давність ним не пропущена (а.с. 62-65).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Належно повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не зявились.

Заслухавши суддюдоповідача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Судом установлено, що 01.12.2008 року між сторонами укладено договір б/н у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків на рік за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Отримавши кредит, відповідач лише частково його погашала, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31.03.2018 року складає 100882,03 грн., яка складається з 4830,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 87311,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3698,66 грн. заборгованість по пені та комісії, а також штрафи 250,00 грн. фіксована частина та 4792,00 грн. процентна складова. Останній платіж відповідачем було здійснено 28.04.2015 року, а строк дії картки сплинув. Доказів продовження строку дії картки та отримання нової позивач не надав. Посилаючись на вимоги ст. 256 ЦК України та на те, що відповідач подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, суд відмовив у задоволенні позову.

Але з висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення наведеним вимогам не відповідає.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо (ч.1 ст. 264 ЦПК України). Зокрема, у справі, яка переглядається, суду слід було встановити строк дії кредитної картки, факт отримання кредитних коштів, рух коштів по картковому рахунку та інше. Але зазначені обставини судом першої інстанції встановлені не були.

З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2008 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Позивачем на підтвердження умов кредитного договору надано витяг з Умов і правил надання банківських послуг, що затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, тобто на час виникнення кредитних відносин між сторонами вони не діяли і в них не зазначено, що вони поширюють свою дію на правовідносини, які виникли раніше, а тому посилання на них як в позовній заяві, так в рішенні суду, є безпідставним (а.с. 10- 33).

Інших доказів з цього приводу матеріали справи не містять.

Надана копія заяви містить відомості про те, що відповідач 01.12.2008 року отримала кредитну карту «Універсальна», яка має номер 147072 (а.с. 8).

Стверджуючи в апеляційній скарзі, що строк дії картки не сплинув, а також те, що відповідно до Умов і правил за заявою відповідачки останній надавались картки, позивач на підтвердження своїх доводів додав до апеляційної скарги довідку про те, що відповідачці згідно з кредитним договором було надані кредитні картки № 892895, № 698278, № 380761 (а.с. 66).

Даючи оцінку вказаній довідці як доказу по справі, по-перше, слід зазначити, що вона не містить номеру та дати її видачі, печатки, підпису із зазначенням посади уповноваженої особи, по-друге, вказані в ній номери карток не співпадають з номером кредитної картки, яку відповідно до заяви отримала відповідач - № 147072.

З письмових пояснень, наданих суду апеляційної інстанції представником позивача вбачається, що картка з № 147072 відповідачем не активувалася, операції за її допомогою не здійснювалися, рух коштів по цій картці відсутній. Всі кредитні операції здійснювались за картками, зазначеними в довідці, яка додана до апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З встановлених вище обставин слід зробити висновок про те, що за укладеним між сторонами кредитним договором від 01.12.2008 року кредитні кошти банком не надавались, отже у відповідачки відсутній обовязок щодо їх повернення.

У справі відсутні відомості про те, що кредитні картки, зазначені в довідці, доданій до апеляційної скарги, та за якими здійснювались кредитні операції, були отримані відповідачем відповідно до умов кредитного договору від 01.12.2008 року.

За таких обставин відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.М. Прокопчук

Судді: Н.В. Самчишина

ОСОБА_3

Повний текст постанови складно 15.03.2019 року