ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/40912/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3», подану його представником Зайцевим Іваном Євгенійовичем,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого 3 липня 2019 року у приміщенні суду під головуванням судді Савицький О.А.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ТОВ «Рада 3» звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що Товариство обслуговує будинок АДРЕСА_1 відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада 3», укладеного між ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» та ОСОБА_3 та затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 1 від 23.08.2002. Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку. Товариством на підставі договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкових територій, укладеного 3.10.2000 між ними, надаються житлово-комунальні послуги.

Оскільки у відповідачів виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку вони у добровільному порядку не сплачують, просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 1.12.2016 по 31.08.2018 в сумі 18 394,59 грн., інфляційні втрати в сумі 968,27 грн., 3% річних у сумі 525,51 грн. та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 липня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Рада 3» відмовлено з підстав недоведеності.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Рада 3» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову про стягнення заборгованості з 1.12.2016 по 31.07.2017 включно в розмірі 5813 грн. 89 коп, 640,53 грн. інфляційних нарахувань та 305, 14 грн. 3% річних.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що висновок суду щодо не підтвердження надання ТОВ «Рада 3» житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території спростовується положеннями ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». За період несплати відповідачами заборгованості за житлово-комунальні послуги від відповідачів на адресу Товариства не надходило жодних актів-претензій та заяв, що свідчило б про те, що Товариство надавало послуги неналежної якості, а відповідачі їх споживали.

Вважає, що саме відповідачі повинні довести факт ненадання або неналежного надання житлово-комунальних послуг.

Суд помилково прийняв до уваги листи відповідачів щодо незадовільного, на їх думку, надання послуг Товариством, як належний доказ, оскільки відповідно до ч.1 ст. 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 27 вказаного Закону, за результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем.

Листи, які суд прийняв як докази не відповідають встановленим Законом вимогам до актів-претензій, а тому не можуть бути доказами у справі.

Вважає лист від імені Товариства від 19.12.2017 в якому відповідачам повідомлено про відсутність у них станом на 31.12.2017 будь-якої заборгованості та прощення боргу таким, що не може породжувати юридичних наслідків, оскільки не укладено будь-яких двосторонніх договорів щодо прощення боргу та/або мирової угоди.

Товариство не заперечує того факту, що з 01.08.2017 року воно не здійснює надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій будинку АДРЕСА_1 . Проте позовні вимоги заявлялися за період з 1.12.2016 по 31.08.2018, а тому Товариство розраховувало на задоволення своїх вимог з 1.12.2016 по 31.07.2017 включно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Вказує, що ТОВ «Рада 3» не надало до суду жодного доказу на підтвердження надання відповідачам житлово-комунальних послуг у період часу з 1.12.2016 по 31.08.2018.

Свої позовні вимоги Товариство обґрунтовує тим, що воно надає послуги на підставі договору, укладеного між ТОВ «Рада» та відповідачами від 3.10.2000. Проте, договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, мають бути приведені у відповідність із ним до 1.01.2006. Договори, які не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк втрачають чинність. Таким чином, вважає, що посилання позивача на договір від 3.10.2000 є безпідставним, оскільки він 1.01.2006 втратив чинність.

В апеляційній скарзі представник позивача намагається поставити під сумнів лист в.о. Генерального директора ТОВ «Рада 3» Демченка В.В. від 19.12.2017 щодо зняття з відповідачів будь-яких претензій з 2014 року по 31 грудня 2017 року. Вважає, що обставина прощення боргу у відповідності до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Також не надано розрахунку заборгованості про стягнення з відповідачів заявленої суми.

Звертає увагу апеляційного суду на наявність в матеріалах справи копії письмового пояснення представника ТОВ «Рада 3» Гіневської-Фареник М.О., в якому представник Товариства офіційно письмово стверджує, що оскільки ТОВ «Рада 3» не має жодного спеціального дозволу, то і не має права надавати самостійні спеціалізовані та ліцензовані послуги та види діяльності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкових територій, укладеного 03.10.2000 між ТОВ «Рада» та відповідачами та Додатком до вказаного договору від 1.01.2006 , ТОВ «Рада 3» взяло на себе зобов`язання надавати відповідачам послуги з утримання будинку та прибудинкової території, комунальні та інші послуги. При цьому, відповідачі в свою чергу взяли на себе зобов`язання здійснювати оплату за надані послуги на користь позивача у передбачений умовами договору строк, а саме не пізніше 1-го числа наступного місяця.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відносяться до житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 32 цього Закон розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 66 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Рада 3» суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада 3» укладеного між ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» та ОСОБА_3 та затверджено протоколом загальних зборів учасників № 1 від. 23.08.2002, ТОВ «Рада 3» обслуговує будинок АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача, як на підставу для його задоволення посилається на те, що відповідачі свої зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території не виконують, в результаті чого станом на 31.08.2018 року мають заборгованість перед ТОВ «Рада 3» за період з 01.12.2016 року по 31.08.2018 року в сумі 18394,59 грн. Разом з тим, у зв`язку з простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання представник позивача вважає, що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, з відповідачів на користь ТОВ «Рада 3» підлягає стягненню інфляційні втрати в сумі 968,27 грн. та 3% річних в сумі 525,51 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Рада 3» просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 5 813,89 грн, інфляційні нарахування в сумі 640,53 грн., 3% річних в сумі 305,14 грн. за період з 1.12.2016 по 31.07.2017, оскільки визнає, що з 1.08.2017 Товариство не здійснює надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається, відповідно до листа ОСББ «Дмитрівська, 13А», обслуговування будинку АДРЕСА_1 з 01.08.2017 року здійснює ТОВ «Екжитлоком» на підставі договору № 1, укладеного 21.07.2017 року між ОСББ «Дмитрівська, 13А» та ТОВ «Екжитлоком».

На підтвердження заявлених в апеляційній скарзі вимог, розрахунку заборгованості не надає.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивачем на надано суду доказів на підтвердження розрахунку надання ним житлово-комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території в період з 1.12.2016 по 31.07.2017, то такі доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Окрім цього, долучений до позовної заяви розрахунок нарахованих відповідачам до сплати платежів за житлово-комунальні послуги з грудня 2016 по серпень 2018 включно не може підтверджувати факт їх надання, а також не дає змоги встановити підстави проведених нарахувань та їх обґрунтованість.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги стосовно твердження позивача про те, що висновок суду щодо не підтвердження надання ТОВ «Рада 3» житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території спростовується ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

В матеріалах справи наявна копія листа в.о. Генерального директора ТОВ «Рада 3» Демченка В.В . від 19.12.2017 щодо зняття з відповідачів будь-яких претензій з 2014 року по 31 грудня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги що вказаний лист не породжує юридичних наслідків, є безпідставними.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК).

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Виконання цивільного обов`язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позивачем не спростована наявність вказаного листа в.о. Генерального директора ТОВ «Рада 3» Демченка В .В. від 19.12.2017 щодо зняття з відповідачів будь-яких претензій з 2014 року по 31 грудня 2017 року. В той час, як заперечуючи проти позову у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 посилається на нього.

Разом з тим, з копії письмового пояснення представника ТОВ «Рада 3» Гіневської-Фареник М.О., в якому представник Товариства офіційно письмово стверджує, що оскільки ТОВ «Рада 3» не має жодного спеціального дозволу, то і не має права надавати самостійні спеціалізовані та ліцензовані послуги та види діяльності вбачається, що суду не надано доказів, які б могли підтвердити надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 3».

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано оцінка при розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялись від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості до суду не подали, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, заслуговують на увагу.Однак, вказане не свідчить про існування підстав для задоволення позову, оскільки судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем не доведено належними доказами позовні вимоги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3», подану його представником Зайцевим Іваном Євгенійовичем - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого 3 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: