КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14січня 2019 року м. Київ

Справа № 756/11356/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2005/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Жука М.В. 27 вересня 2018 року у м. Києві, повний текст ухвали складено 27 вересня 2018 року, у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_2, про визнання постанов приватного виконавця виконавчого округу Київської області ГовороваПавла Володимировича незаконним та їх скасування,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із скаргою про визнання постанов приватного виконавця виконавчого округу Київської області ГовороваП.В. незаконними та їх скасування.

В обгрунтування скарги зазначав, що Оболонським районним судом міста Києва 13 червня 2018 року видано виконавчий лист у справі № 756/11356/16 про стягнення з нього грошових сум на користь ОСОБА_2

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. 31 липня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт майна боржника. Наступною постановою приватного виконавця від 15 серпня 2018 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що знаходяться в банківських установах.

Вважає, що вказані постанови винесені приватним виконавцем з перевищенням меж його повноважень, визначених законом, оскільки арешти накладено на земельні ділянки, які вже арештовані в межах іншого виконавчого провадження, і на які за законом не може бути звернуто стягнення, арешт грошових коштів у банківських установах порушує його права, оскільки позбавляє його можливості отримувати заробітну плату з карткового рахунку, вносити кошти на погашення кредитної лінії, а також впливає на його подальшу кредитну історію. А тому ОСОБА_4 просив суд визнати дії приватного виконавця щодо винесенню оскаржуваних постанов незаконними та скасувати вказані постанови.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_2, про визнання постанов приватного виконавця виконавчого округу Київської області ГовороваПавла Володимировича незаконним та їх скасування - задоволено частково.

Дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 56893259 під час винесення постанови про арешт майна боржника від 31 липня 2018 року та постанови про арешт коштів боржника від 15 серпня 2018 року визнано незаконними.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 56893259 від 31 липня 2018 року про арешт майна боржника - скасовано.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 56893259 від 15 серпня 2018 року про арешт коштів боржника - скасовано.

В решті вимог скарги відмовлено.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність ухвали у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заінтересована особа вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку, що приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 31 липня 2018 року, якою накладено арешт на все майно боржника без його ідентифікації, оскільки, як вважає суд першої інстанції, у заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача не зазначав конкретне майно боржника на яке він просить накласти арешт, а також, що передчасним є винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника від 15 серпня 2018 року, оскільки ця постанова винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах. Вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки суд не застосував норму ч.ч. 2,3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», якою регламентовано порядок накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні. Тлумачення судом вказаних вище норм є не вірним, оскільки законом не передбачено вказівки накладати арешт на майно боржника лише після його ідентифікації, як необгрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Також зазначає, що приватним виконавцем у постанові від 15 серпня 2018 року про арешт коштів боржника ОСОБА_4 зазначена сума коштів, яка підлягає арешту, в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. А тому з урахуванням відкритого виконавчого провадження постанова приватного виконавця від 31 липня 2018 року про арешт майна боржника та постанова від 15.08.2018 року про арешт коштів не порушує права боржника. Заходи примусового виконання рішення вжиті приватним виконавцем відповідно до закону в межах повноважень, а тому скасування судом першої інстанції вказаних вище постанов державного виконавця фактично порушує права стягувача.

На підставі викладеного просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким в задоволені скарги ОСОБА_5 відмовити повністю.

Не погодився із вказаною ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В., ним також подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що постанова про арешт майна боржника від 31 липня 2018 року винесена у виконавчому провадженні з дотриманням вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», та постанова про арешт коштів боржника від 15 серпня 2018 року винесена також у відповідності до вимог ст. ст. 10,48,56 Закону України «Про виконавче провадження», однак з порушенням строків її винесення (не в день відкриття виконавчого провадження), що в свою чергу не є підставою для її скасування (абз. 3 ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону), а тому дії приватного виконавця при виконанні виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва №756/1 1356/16-ц від 13 червня 2018 року, та заходи примусового виконання рішення вжиті виконавцем з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності. Таким чином вважає, що процедура винесення ним вказаних постанов дотримана повністю, а тому ухвала суд першої інстанції підлягає скасуванню з постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 повністю.

У відзиві скаржник ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Судом встановлено, що постановою апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2018 року змінено рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2018 року у справі №756/11356/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, та стягнуто з відповідача на користь позивача 270026,75 грн та 2700, 26 грн судових витрат. На виконання рішення суду, 13 червня 2018 року Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 31 липня 2018 року звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання Оболонського районного суду міста Києва у справі № 756/1 1356/16 від 13 червня 2018 року за місцем знаходження майна боржника, а саме земельних ділянок у с. Новосілки Макарівського району Київської області. Додавши до заяви роздруківку електронної декларації ОСОБА_4

При поданні заяви ОСОБА_2 сплатив на користь приватного виконавця 5455 грн авансових витрат у виконавчому провадженні, що підтверджується квитанцією ПАТ «Приватбанк» від 31 липня 2018 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 31 липня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56893259 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва у справі №756/11356/16 від 13 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 272726, 44 грн. Згідно вказаної постанови з боржника підлягає стягненню основна винагорода приватного виконавця у розмірі 27272,64 грн.

Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області ГовороваП.В. від 31 липня 2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 305454 грн. 08 коп.

Постановою приватного виконавця від 15 серпня 2018 року накладено арешт на грошові кошти на рахунках АБ «Укргазбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль». АТ «Укрексімбанк», АТ «УкрСіббанк», ПАТ «КБ Приватбанк», ПАТ «КБ «Правекс-банк», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «КредіАгріколь Банк» ПАТ «Кредобанк», Г1АТ «ПУМБ», ПАТ «Універсал банк» ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Піреус банк МКБ» та АТ «Прокредит Банк», що належать боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 305454 грн. 08 коп.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_4 та визнаючи дій приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. у виконавчому провадженні № 56893259 під час винесення постанови про арешт майна боржника від 31 липня 2018 року та постанови про арешт коштів боржника від 15 серпня 2018 року незаконними і скасовуючи вказані постанови, суд першої інстанції виходив з того, що заявник в заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначив конкретне майно на яке він просив накласти арешт, а тому приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про накладення арешту на все майно боржника без його ідентифікації. Також суд першої інстанції вважав, що передчасною є постанова про накладення арешту на кошти боржника , оскільки вказана постанова в порушення вимог закону винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі орган і в і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно із ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Виходячи з наведених норм законодавства, слід дійти висновку, що виконавцем має накладатися арешт на конкретне майно боржника, а також грошові кошти, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах в межах суми заборгованості.

У заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача не зазначав конкретне майно боржника на яке він просить накласти арешт, а тому приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 31 липня 2018 року, якою накладено арешт на все майно боржника без його ідентифікації, так як такі заходи унеможливлюють визначення вартості майна та визначення співмірності із розміром заборгованості, що підлягає примусовому стягненню.

Винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника від 15 серпня 2018 року, також є передчасним, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах. До того ж вказані дії також не можна визнати як співмірні із розміром заборгованості, що підлягає стягненню. Як вбачається з пояснень сторін, вказані дії призвели до порушення звернення стягнення на заробітну плату.

За таких обставин, колегія судів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку про визнання дій приватного виконавця з приводу винесення вказаних вище постанов незаконними та їх скасування, оскільки такі постанови є передчасними.

Беручи до уваги вищевикладене, судом першої інстанції з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства, а тому посилання в апеляційних скаргах про неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду вимогам закону є безпідставними, а підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційних скаргах відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.