Справа № 215/1361/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 січня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі: головуючого, судді Коноваленка М.І.
секретар судового засідання Махоня Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,
Позивач зазначає, що 14.07.2016 року позичальник ОСОБА_2 помер, у звязку з чим, спадкоємець ОСОБА_1 мав право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 14.07.2016 року по 14.01.2016 року. Як зазначає позивач, спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 згідно копій паспортів позичальника та відповідача.
На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 27.01.2017 року була направлена претензія кредитора до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори та 21.02.2017 року отримано відповідь.
Крім того, позивач також зазначає, що 21.09.2017 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого він предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 08.05.2007 року становить 7955,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 4623,10 грн.; заборгованості за відсотками 3182,34 грн., та пеня 150,00грн.
У звязку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7955,44 грн. за кредитним договором б/н від 08.05.2007 року та судовий збір.
У судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Відповідач не повідомив причину неявки в суд. З вказаних причин суд прийшов до висновку, що відповідач не користується своїми процесуальними правами.
Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалами судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.07.2018 та від 17.09.2018 відкладено розгляд за клопотанням представника позивача та продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2019 постановлено проводити заочний розгляд справи.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

08.05.2007 між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк"(а.с.63), та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно умов договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом базової відсоткової ставки 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12 зворотня сторона). Порядок погашення заборгованості: щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості. В подальшому було збільшено відсоток за коритування кредитом з 01.01.2013 до 30%, з 01.09.2014 до 34,8%, а з 01.04.2015 до 43,2 % на суму залишку заборгованості за кредитом. В період з 01.11.2015 по 01.09.2016 відсоткова ставка за користування кредитом змінувалась, а саме нарахування відсотків на поточну та прострочену заборгованість, що підтверджується наданим банком суду розрахунком заборгованості по кредиту (а.с.5-11).

В подальшому ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до статуту в новій редакції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року №519, змінили назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») (а.с.90-93).

Позивач свої зобов'язання виконав, надавши ОСОБА_2 кредит.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, акти цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором, укладеним між Банком та позичальником ОСОБА_2 передбачено лише, що термін дії кредитного ліміну відповідає терміну дії карти. Окрім заяви позичальника суду не надано жодних доказів, довідок банку, з яких можна встановити кінцеву дату повернення кредиту, тому з обгрунтувань, викладених в позовній заяві та наданих суду докізів не можливо встановити дату настання права вимоги кредитора щодо погашення суми боргу, а доказування (а, отже, і рішення суду), відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

27.01.2017 року позивачем направлено претензію кредитора на адресу Шостої Криворізької державної нотаріальної контори, вих. № SAMDNS627 від 20.01.2017 року, де зазначено, що банку відомо про смерть ОСОБА_2 (а.с.52), який помер 14.07.2016 року, згідно зі свідоцтвом про смерть (а.с.49).

Однак лише 21.09.2017 року банк направив спадкоємцю ОСОБА_1 лист-претензію з вимогою погасити борг, яку не було виконано.

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Вказана правова позиція викладена у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року, справа № 136/1336/16-ц.

Так, АТ КБ «Приватбанк» пред'явив вимоги до спадкоємця ОСОБА_1, який на їх думку набув право на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, поза межами строків, встановлених частиною другою статті 1281 ЦК України (кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину з 20.01.2017 року, незалежно від настання строку вимоги), і в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які в даному випадку ним не дотримані.

Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором за період 08.05.2007 09.01.2018 рр., при складенні якого позивач брав за основу суму кредиту в розмірі 21600,00грн., як зазначено в позовній заяві (а.с.2,5-11), тоді як в тексті заяви позичальника від 08.05.2007 року, а саме в розділі «Кредитная карта»: сума кредитного ліміту 700,00грн.(а.с.12 зворотна сторона). 17.09.2018 р. представником позивача подавалося суду клопотання про відкладення розгляду справи, для надання додаткових доказів, необхідних для розгляду справи, не уточнюючи які саме. Позивач, заявляючи позовну вимогу щодо стягнення боргу зі спадкоємця позичальника, посилається на норми чинного законодавства, констатує факт не виконання спадкодавцем ОСОБА_2 своїх обовязків, але не викладені самі обставини за яких в даному випадку збільшилася сума кредитного ліміту, отриманого позичальником, що безпосередньо повязано з розрахунком суми заборгованості.

Також слід звернути увагу на те, що АТ КБ «Приватбанк» пред'явив вимоги до спадкоємця ОСОБА_1, який на їх думку набув право на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, однак, відповідно до ч. 1 ст.1282ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

В правових позиціях, викладених у пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що з урахуванням положення ст.1282ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; в межах вартості успадкованого майна.

Враховуючи викладене, у зв'язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суда відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК У країни розподілу між сторонами не підлягають.

На підставі ст. ст. 526, 608, 1218, 1281, 1282 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-257, 268, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця - відмовити в повному обсязі.

Копію рішення направити відповідачу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз'яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб'єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його складення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення складено суддею 16.01.2019.

СУДДЯ: