ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9440/19 Справа № 216/5842/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/5842/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08 липня 2019 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що 11.02.2012 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 21000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

На виконання вимог статті 1281 ЦК України, позивачем була направлена претензія кредитора до Першої Криворізької державної нотаріальної контори, у відповідь на яку, Перша Криворізька державна нотаріальна контора повідомила банк, що претензія кредитора переслана до приватного нотаріуса за місцем заведення спадкової справи.

28.05.2015 року Банком було отримано відповідь приватного нотаріуса, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , які звернулися із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідачі не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини.

08.11.2015 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 11.02.2012 року становить 18561,85 грн., які АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у встановленому Законом порядку прийняли спадщину після смерті боржника ОСОБА_6 , а тому повинні сплатити заборгованість за кредитним зобов`язанням останнього вмежах вартості майна одержаного у спадщину. При цьому, позивач зазначає, що сам по собі факт неотримання спадкоємцями Свідоцтва про право на спадщину не має значення для вирішення даного спору, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що саме останні прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , та не вказано вартість спадкового майна, а тому на них не може бути покладено обов`язок із задоволення вимог кредитора спадкодавця.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що 11 лютого 2012 року ОСОБА_6 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку та підтвердив, що ця Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають Договір про надання баківських послуг. Крім того, зазначив, що зобов`язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, про що Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис № 1283 та видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 32).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором б/н від 11 лютого 2012 року, станом на 31 червня 2016 року, становить 18 561,85 грн. (а.с. 4-5).

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 2015 року, тобто через п`ять місяців після смерті ОСОБА_6 та в межах строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Першої державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців боржника (а.с. 39).

За правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

У цьому випадку ПАТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса. Банку не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора.

Відповідно до пункту 189 зазначеної Інструкції нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Згідно з пунктом 231 Інструкції нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються, зокрема претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження.

Відповідно до пункту 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належить ведення конкретної спадкової справи.

Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі 136/1822/14-ц, підлягають врахуванню під час застосування перелічених норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, вимога кредитора померлого позичальника пред`явлена вчасно та у спосіб, визначений законодавством, оскільки вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся у визначені законом строки до нотаріальної контори, а тому його вимога про стягнення боргу із спадкоємців боржника підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості до спадкодавця, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно ж статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При цьому, спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України), протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (ч, 1 ст. 1273 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України), тобто часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 є ІНФОРМАЦІЯ_2 та його спадкоємці, якщо вони не проживали постійно із спадкодавцем, були зобов`язані подати заяву про прийняття спадщини або ж про відмову від прийняття спадщини до 16 травня 2015 року.

З матеріалів справи слідує, що донька померлого ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_5 , яка діє за себе та як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги на підставі ст.ст. 1261, 1269 ЦК України, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки звернулися до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кузнецової О.С. із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті останнього (а.с. 37), а тому саме на них покладено обов`язок з відшкодування боргів спадкодавця, визначений статтею 1282 ЦК України.

При цьому, батько померлого ОСОБА_7 , як спадкоємець першої черги за законом, відмовився від прийняття спадщини на користь малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та мати останньої ( ОСОБА_9 ), як її законний представник, не заявила про відмову від спадщини.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України), у зв`язку з чим спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 розподіляється у рівних частинах між його спадкоємцями першої черги батьком ОСОБА_6 , дружиною ОСОБА_9 та дітьми ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що становить по 1/5 частці кожному.

Однак, з урахуванням відмови ОСОБА_7 від своєї частик у спадщині на користь малолітньої ОСОБА_3 , розмір частки останньої становить 2/5 частини спадкового майна.

20 жовтня 2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_9 претензію кредитора (а.с. 37-40), яка залишена останніми без реагування, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення боргу з спадкоємців боржника в судовому порядку.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, 11 лютого 2012 року ОСОБА_6 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку та підтвердив, що ця Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають Договір про надання баківських послуг. Крім того, зазначив, що зобов`язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua (а.с. 6).

Згідно наданих позивачем доказів, ОСОБА_6 отримав кредитні картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 (а.с. 157).

В матеріалах справи міститься виписка за період з грудня 2009 року по травень 2015 року за рахунком ОСОБА_6 , з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, поповнення карткового рахунку (а.с. 159-153).

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний договір від 11.02.2012 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів уважає, що він вправі вимагати повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що ОСОБА_6 , відповідно до виписки за картковим рахунком, користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 11.02.2012 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим його спадкоємці мають зобов`язання перед позивачем з повернення фактично отриманих ОСОБА_6 та не повернутих на день його смерті кредитних коштів у розмірі 3 250,23 грн..

В іншій частині вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягають, оскільки складається не з фактично отриманих позичальником ОСОБА_6 кредитних коштів, а з комісії та відсотків за користування кредитним коштами, які банком було включено до заборгованості за кредитом.

Разом з тим, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 11 лютого 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення комісій за користування коштами та її визначеного розміру.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, в якому визначено порядок нарахування відсотків та комісії, а також їх розмір, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розуміл позичальник ОСОБА_6 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачко кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати клмісії, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_6 . Умови та Правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та комісії, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за Кредитним договором б/н від 11.02.2012 року у розмірі 3 250,23 грн. з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі, що відповідає їх частці у спадщині, що становить по 650,05 грн. для ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та 1 300,09 грн. для ОСОБА_3 , (3 250,23 грн. : 5 = 650,05 грн.; 650,05 грн. х 2 = 1 300,09 грн.).

Колегія суддів зауважує на тому, що, згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (від імені якого діє його законний представник ОСОБА_9 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 11.02.2012 року, станом на 16.11.2014 року, в розмірі по 650,05 грн., та з ОСОБА_3 (від імені якої діє його законний представник ОСОБА_9 ) - в розмірі по 1 300,09 грн., в межах вартості майна, одержаного у спадщину, відповідно до ч.1 ст. ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 602,88грн., що відповідає розміру визначеному Законом України «Про судовий збір» та є пропорційним до задоволеної частини заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги (17,5%), тобто по 120,58 грн. з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (від імені якого діє його законний представник ОСОБА_9 ), та 241,15 грн. з ОСОБА_3 (від імені якої діє його законний представник ОСОБА_9 ).

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в межах вартості спадкового майна, заборгованість за кредитним договором б/н від 11 лютого 2012 року, станом на 16 листопада 2014 року, по 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 05 (п`ять) копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_9 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в межах вартості спадкового майна, заборгованість за кредитним договором б/н від 11 лютого 2012 року, станом на 16 листопада 2014 року, в розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень 09 (дев`ять) копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»судові витрати у розмірі по 120 (сто двадцять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_9 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 241 (двісті сорок одна) гривня 15 (п`ятнадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: