Справа № 487/559/17
Провадження № 22-ц/812/165/19
Провадження № 22-ц/812/389/19
Категорія 46 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 його представника - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4 її представника - Вавілова А.Є., ОСОБА_6 його представника - Карікової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_4 та ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Кузьменко В.В. в приміщенні того ж суду о 10 годині 45 хвилин по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

2 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з подальшим уточненим позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 31 грудня 1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2014 року розірвано. За період шлюбу ними було придбано спільне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: зварювальний апарат, електричний лобзик «Матрикс», дриль - шурупокрут, пила електрична, кутова шліфувальна машина «Матрикс», перфоратор, драбина висувна, автомобіль Geely CK MR 7151A, державний номер НОМЕР_1, телевізор «Самсунг», телевізор «Веко», пральна машина «Самсунг»; фотоапарат «Олімпус», пилосос «Ровента», пилосос «LG», кухонний комбайн «Мулінекс», холодильник «Атлант», меблі для вітальні, меблі для кухні, мікрохвильова піч «Самсунг», диван, кондиціонер «Сансей» на загальну суму 82 500 грн. Після розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного сумісного майна в добровільному порядку не вирішено. Також, позивач зазначав, що автомобіль Geely MR 7151A, державний номер НОМЕР_1, який був придбаний ними під час перебування у шлюбі за спільні кошти, переоформлений відповідачкою без його згоди на їх сина - ОСОБА_6

Посилаючись на викладене, позивач просив поділити майно, що є спільним сумісним майном подружжя, виділивши йому: зварювальний апарат; електричний лобзик «Матрикс»; дриль-шурупокрут; пилу електричну; кутову шліфувальну машину «Матрикс»; перфоратор; драбину висувну на загальну суму 5 500 грн, відповідачці виділити: автомобіль Geely CK MR 7151A, державний номер НОМЕР_1; телевізор «Самсунг»; телевізор «Веко»; пральну машину «Самсунг»; фотоапарат «Олімпус»; пилосос «Ровента»; пилосос «LG»; кухонний комбайн «Мулінекс»; холодильник «Атлант» меблі для вітальні; меблі для кухні; мікрохвильова піч «Самсунг»; диван; кондиціонер «Сансей» на загальну суму 17 000 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на його користь компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частини автомобіля Geely MR 7151A, державний номер НОМЕР_1 в розмірі 55 687,15 грн., а також різницю у вартості майна в розмірі 11 500 грн., що складає 67187,15 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено. Поділено майно, що є спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виділивши ОСОБА_2 майно: зварювальний апарат вартістю 2000 грн.; електричний лобзик «Матрикс» - 500 грн.; дриль-шурупокрут - 300 грн; пилу електричну - 800 грн; кутову шліфувальну машину «Матрикс» - 400 грн.; перфоратор - 500 грн.; драбину висувну - 1000 грн. на загальну суму 5 500 грн. , ОСОБА_4 виділити: автомобіль Geely CK MR 7151A, державний номер НОМЕР_1 (вартість 1/2 частки автомобіля складає 55687,15 грн.); телевізор «Самсунг» - 1 000 грн.; телевізор «Веко» - 500 грн.; пральну машину «Самсунг» - 1000 грн.; фотоапарат «Олімпус» - 1 000 грн.; пилосос «Ровента» - 500 грн.; пилосос «LG» - 500 грн.; кухонний комбайн «Мулінекс» - 1 200 грн.; холодильник «Атлант» - 500 грн.; меблі для вітальні - 3 000 грн.; меблі для кухні - 2 000 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг» - 300 грн.; диван - 500 грн.; кондиціонер «Сансей» 2013 року випуску - 5 000 грн. на загальну суму 17 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію в розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частки автомобіля Geely MR 7151A, державний номер НОМЕР_1 у розмірі 55 687,15 грн. та різницю вартості майна у розмірі 11 500 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2017 року зазначене заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2018 року позов задоволено. Поділено майно, що є спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_4, виділивши ОСОБА_2 майно: зварювальний апарат вартістю 2 000 грн.; електричний лобзик «Матрикс» - 500 грн.; дриль-шурупокрут - 300 грн.; пилу електричну - 800 грн.; кутову шліфувальну машину «Матрикс» - 400 грн.; перфоратор - 500 грн.; драбину висувну - 1 000 грн. на загальну суму 5 500 грн. ОСОБА_4 виділено: автомобіль Geely CK MR 7151A, державний номер НОМЕР_1 (вартість 1/2 частки автомобіля складає 55 687,15 грн.); телевізор «Самсунг» - 1 000 грн.; телевізор «Веко» - 500 грн.; пральну машину «Самсунг» - 1 000 грн.; фотоапарат «Олімпус» - 1 000 грн.; пилосос «Ровента» - 500 грн.; пилосос «LG» - 500 грн.; кухонний комбайн «Мулінекс» - 1 200 грн.; холодильник «Атлант» - 500 грн.; меблі для вітальні - 3 000 грн.; меблі для кухні - 2 000 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг» - 300 грн.; диван - 500 грн.; кондиціонер «Сансей» 2013 року випуску - 5 000 грн. на загальну суму 17 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частки автомобіля Geely MR 7151A, державний номер НОМЕР_1 в розмірі 83 201 грн. та різницю вартості майна у розмірі 11 500 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила рішення суду скасувати та увалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при поділі неподільних речей не з'ясовано питання щодо обов'язкової згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а крім того суд не оцінив надані позивачем докази. До того ж, судом не взято до уваги, що на час реалізації спірного майна сторони перебували у шлюбі та майно було реалізовано на користь сина - ОСОБА_6, який передав кошти батькам в інтересах сім'ї.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_6, який не брав участі у розгляді справи, вважаючи що зазначеним рішенням порушені його права, як власника транспортного засобу Geelly MR 7151 A, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки за волею позивача його - ОСОБА_6 судом не притягнуто до участі у справі в якості учасника справи, суд повинен був відмовити в задоволені позову відносно авто.

У відзивах на апеляційні скарги представник позивача - ОСОБА_3 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України) .

Відповідно до ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційний скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За положеннями статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Таким вимогам Закону рішення суду не відповідає.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі частиною першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

В роз'ясненнях, що містяться в пунктах 22, 23, 30 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12. 2007 року, передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Крім того, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року по справі №127/7029/15-ц).

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 31 грудня 1991 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25 березня 2014 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва було розірвано (а.с.8,9).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що з червня 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують.

Під час перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно: телевізор «Самсунг» вартістю - 1000 грн.; пральну машину «Самсунг» - 2 113 грн.,; фотоапарат «Олімпус» - 948,90 грн.; пилосос «LG» - 1 054 грн.; кухонний комбайн «Мулінекс» - 659 грн.; мікрохвильову піч «Самсунг» - 300 грн.; диван - 500 грн.; зварювальний апарат - 999, 16 грн.; електричний лобзик «Матрикс» - 329 грн.; дриль - шурупокрут - 149, 99 грн.; пилу електричну вартістю - 1 099 грн.; кутову шліфувальну машину «Матрикс» - 400 грн.; перфоратор - 500 грн.; холодильник «Атлант» - 500 грн.; меблі для вітальні - 3000 грн.; меблі для кухні - 2000 грн.; кондиціонер «Сансей» 2013 року випуску - 5000 грн.; пилосос «Ровента» - 670 грн.; телевізор «Веко» - 832 грн. на загальну суму 22 054,05 грн., а тому частка кожної із сторін складає 11 027,025 грн.

Згоди щодо добровільного поділу придбаного за час спільного проживання майна сторони не дійшли.

Визначаючи вартість спільного майна колегія суддів виходить з того, що вартість - пральної машини «Самсунг» - 2 113 грн.,; фотоапарату «Олімпус» - 948,90 грн.; пилососу «LG» - 1 054 грн.; кухонного комбайну «Мулінекс» - 659 грн.; зварювального апарату - 999, 16 грн.; електричного лобзику «Матрикс» - 329 грн.; дриль - шурупокрута - 149, 99 грн.; пилки електричної вартістю - 1 099 грн.; пилососу «Ровента» - 670 грн.; телевізору «Веко» - 832 грн. підтверджується копіями чеків та квітанцій щодо його придбання (а.с. 208-216).

Вартість іншого майна, а саме: мікрохвильової пічі «Самсунг» - 300 грн.; дивану - 500 грн.; кутової шліфувальної машини «Матрикс» - 400 грн.; перфоратору - 500 грн.; холодильнику «Атлант» - 500 грн.; меблів для вітальні - 3000 грн.; меблів для кухні - 2000 грн.; кондиціонеру «Сансей» 2013 року випуску - 5000 грн. визначена позивачем, не оспорювалася відповідачкою, а тому вважається визначеною сторонами.

Крім того, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Geely MR 7151A, 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1.

7 березня 2014 року вказаний автомобіль позивачкою було відчужено ОСОБА_6, номерний знак після перереєстрації - НОМЕР_6 (а.с.52).

Згідно наданого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складено 29 березня 2018 року старшим судовим експертом сектору інженерно-технічних досліджень Миколаївського відділення Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Головко О.П., вартість автомобіля становить 156 785,36 грн. (а.с.87-91).

Інших доказів на підтвердження дійсної ринкової вартості спірного автомобіля учасниками справи не надано.

За таких обставин, компенсація у розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частини автомобіля Geely CK MR 7151A, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 становить 78 392, 68 грн. (156 785,36 грн. :2).

Вимоги ОСОБА_2 щодо поділу драбини висувної вартістю 1 000 грн., не підлягають задоволенню, оскільки належних та допустимих доказів на її придбання та вартості, позивачем не надано, а крім того, відповідачкою взагалі заперечувався факт її наявності та користування нею під час спільного проживання.

Заперечення ОСОБА_4 факту придбання та наявності фотоапарату «Олімпус», оскільки в квартирі де вона проживає разом із сином знаходиться лише коробка від фотоапарату, на увагу не заслуговують тому що спростовуються наданими позивачем квитанціями на його придбання.

У зв'язку з чим компенсація різниці вартості майна, що виділена відповідачки становить - 475 грн. (11 027,025 грн. - 10 552,05грн.), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Також, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача компенсація дійсної ринкової вартості 1/2 частини автомобіля Geely MR 7151A, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 78 392, 68 грн.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції на вказане вище належної уваги не звернув, у зв'язку з чим рішення суду на підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про відсутність спору щодо поділу майна спростовуються встановленими обставинами під час розгляду справи.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідачки про те, що позивачем було вивезено з квартири й інше майно, яке підлягає врахуванню при поділі, оскільки вимог щодо іншого майна заявлено не було.

Посилання ОСОБА_4 на те, що спірний автомобіль було продано під час спільного проживання та за взаємною згодою не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2014 року яким встановлено що з червня 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують.

Твердження представника відповідачки проте, що до розірвання шлюбу сторони проживали в одній квартири в якій не було проведено реального поділу приміщень не можуть свідчити про наявність між сторонами стосунків притаманних подружжю.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи представника відповідачки проте, що автомобіль було реалізовано члену сім'ї - сину ОСОБА_6, а відтак в інтересах сім'ї відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», оскільки правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна регулюються СК України.

Посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що автомобіль було продано за 35 800 грн., що підтверджується довідкою - рахунком і за придбання автомобіля батьку він передав частку грошей - суму еквівалентну 2000 доларів США не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи належними та допустимими доказами.

До того ж, колегія суддів не погоджується з твердженням ОСОБА_6 стосовного того, що поділом спільного сумісного майна порушуються його права як співвласника квартири НОМЕР_7, розташованої в будинку АДРЕСА_1 виходячи з того, що вказана квартира не є предметом спору.

Доводи про те, що без отримання попередньої згоди на компенсацію вартості майна та внесення суми на депозит суду, позов взагалі не може бути задоволений є безпідставні з огляду на те, що поділ стосується рухомого майна, яке може бути виділено в натурі.

Заперечення щодо стягнення компенсація дійсної ринкової вартості 1/2 частини спірного автомобіля відповідно до висновку експерта, а не згідно з довідкою-рахунком є безпідставні з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року по справі №127/7029/15-ц.

Інші доводи апеляційний скарг не можуть бути підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України між сторонами підлягають розподілу судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу ( ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 12 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням пропорційно задоволеним вимогам (67 %) з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду у розмірі 640 грн., а на користь держави 256,96 грн. (896,960 грн. - 640 грн.). За подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 662,67 грн. (33%) судового збору.

За такого, враховуючи взаєморозрахунок, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 22,67 грн. (662,67 грн. - 640 грн.) судового збору, а на користь ОСОБА_6 за подання апеляційної скарги - 662,67 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія виходить з наступного.

За положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2017 року між ОСОБА_4 та адвокатом Вавіловим А.Є, укладено договір про надання правової допомоги на представлення її інтересів в судах України.

За умовами договору, адвокат бере на себе зобов'язання надавати за плату юридичні послуги, ознайомлюватися з матеріалами даної цивільної справи, приймати участь у судових засіданнях та представляти інтереси ОСОБА_4 в судах всіх інстанцій України.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 надана заява про розподіл судових витрат та на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано розрахунок суми гонорару та на квитанції від 12 та 27 лютого 2019 року про сплату вказаної допомоги на суму 6000 грн. (а.с. 218, 219).

Також, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_6 та адвокатом Каріковою Л.В. 19 січня 2019 року укладено договір № 3 про надання правової допомоги.

За умовами договору, адвокат бере на себе зобов'язання представляти ОСОБА_6 у всіх судових установах України.

На підтвердження наданих послуг ОСОБА_6 надано акт надання професійних (правничих) послуг, де зазначено, що вартість 1 години робочого часу складає 1 000 грн. Вартість послуг складається з виконаних робіт, а саме: ознайомлення з документами, вироблення правової позиції, зустріч із замовником, підготовка та подача апеляційної скарги, участь в апеляційній інстанції, на загальну суму 5000 грн.

На підставі ст. 137 ЦПК України та з урахуванням часткового задоволення позову, обсягу наданих послуг і виконаних робіт, зокрема, складання та подання апеляційної скарги, участь у судових засіданнях апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе стягнути з позивача витрати на правничу допомогу на користь відповідача у розмірі 2000 грн., а на користь ОСОБА_6 - 1500 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_2 наступне майно: телевізор «Самсунг» вартістю - 1000 (одна тисяча) гривень; пральну машину «Самсунг» вартістю - 2 113 (дві тисячі сто тринадцять) гривень; фотоапарат «Олімпус» вартістю 948 (дев'ятсот сорок вісім ) гривень 90 копійок; пилосос «LG» вартістю 1 054 (одна тисяча п'ятдесят чотири) гривні; кухонний комбайн «Мулінекс» вартістю 659 (шістсот п'ятдесят дев'ять) гривень; мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 300 (триста) гривень; диван вартістю 500 (п'ятсот) гривень; зварювальний апарат вартістю 999 (дев'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 16 копійок; електричний лобзик «Матрикс» вартістю 329 (триста двадцять дев'ять) гривень; дриль - шурупокрут вартістю 149 (сто сорок дев'ять) гривень 99 копійок; пилу електричну вартістю 1 099 (одна тисяча дев'яносто дев'ять) гривень; кутову шліфувальну машину «Матрикс» вартістю 400 (чотириста) гривень; перфоратор вартістю 500 (п'ятсот) гривень; холодильник «Атлант» вартістю 500 (п'ятсот) гривень на загальну суму 10 552 (десять тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) гривні 05 копійок.

Виділити ОСОБА_4 наступне майно: меблі для вітальні вартістю 3000 (три тисячі) гривень; меблі для кухні вартістю 2000 (дві тисячі) гривень; кондиціонер «Сансей» 2013 року випуску вартістю 5000 (п'ять тисяч) гривень; пилосос «Ровента» вартістю 670 (шістсот сімдесят) гривень; телевізор «Веко» вартістю 832 (вісімсот тридцять дві) гривні на загальну суму 11 502 (одинадцять тисяч п'ятсот дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4, паспорт серія НОМЕР_8, виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 18 липня 1997 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 компенсацію різниці вартості майна у розмірі 475 (чотириста сімдесят п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, компенсацію у розмірі дійсної ринкової вартості 1/2 частини автомобіля Geely CK MR 7151A, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в розмірі 78 392 (сімдесят вісім тисяч триста дев'яносто дві ) гривні 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 22 гривні 67 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 2022 (дві тисячі двадцять дві) гривні 67 копійок

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 256 (двісті п'ятдесят шість) гривень 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_5, паспорт серія НОМЕР_9, виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 1 листопада 2008 року, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 662 (шістсот шістдесят дві) гривні 67 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, всього на суму 2 162 (дві тисячі сто шістдесят дві) гривні 67 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Л.М. Прокопчук

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.