15.02.2019 Єдиний унікальний номер 205/392/19
Єдиний унікальний номер 205/392/19
Провадження № 2/205/725/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового звязку звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який надійшов до суду 14 січня 2019 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2006 року вона є власником домоволодіння № 98 по вул. Дніпрельстанівській у м. Дніпрі, право власності на яке зареєстровано у встановленому порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З 26 серпня 2000 року та по 19 червня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2012 року. Відповідач продовжував проживати у зазначеному домоволодінні до кінця 2012 року. З початку січня 2013 року відповідач у спірному будинку не проживає, його речей в ньому немає, комунальні послуги він не сплачує, поточний ремонт не здійснює, добровільно зніматися з реєстрації не бажає. Перешкод у проживанні йому ніхто не чинить. Позивач у своїх позовних вимогах просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідачеві ОСОБА_3, у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено.

Третій особі Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову до суду подано не було.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрованого в реєстрі за № 5363, ОСОБА_1 є власником домоволодіння № 98 по вул. Дніпрельстанівській м. Дніпрі (а.с. 10). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ» 27 січня 2007 року, реєстраційний номер 8293410 (а.с. 12).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2000 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано (а.с. 9).

Відповідно до акту про непроживання, складеного 03 січня 2019 року комісією у складі ОСОБА_5, ОСОБА_6, затвердженим головою квартального комітету № 25 ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_2 у домоволодінні не проживає з 01 січня 2013 року, його особистих речей у будинку не виявлено (а.с. 13).

ОСОБА_2, не є членом сімї позивача, в домоволодінні не проживає, його речей у будинку немає, комунальні послуги він не сплачує.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач не є власником домоволодіння № 98 по вул. Дніпрельстанівська у м. Дніпрі, в ньому не проживає, його речей у домоволодінні, належному позивачеві, немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує, доведених документально родинних стосунків з позивачем не має, суд доходить висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп., який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись . 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 386, ст. ст. 387, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263, 264, ч.ч. 1-5 ст. 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП: не можливо ідентифікувати, зареєстрований за адресою: 49016, м. Дніпро, вул. Дніпрельстанівська, буд. 98) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул. Дніпрельстанівська, буд. 98.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: не можливо ідентифікувати, зареєстрований за адресою: 49016, м. Дніпро, вул. Дніпрельстанівська, буд. 98) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: 49016, м. Дніпро, вул. Дніпрельстанівська, буд. 98), судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: