Справа № 463/1555/18
Провадження № 2/463/296/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

за участю секретаря судових засідань Козак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мірошнікова П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», третьої особи: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, суд,-

в с т а н о в и в :

Первісний позивач ОСОБА_4 , правонаступником прав якої в подальшому в процесі розгляду справи визнано ОСОБА_1 , 27.03.2018 року звернулася до суду з позовом, просила стягнути з відповідача на її користь шкоду, завдану злочином, вчиненим ОСОБА_3 , як працівником Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», в розмірі 92 031,00 грн., з яких 30 000,00 грн. розмір вкладу та 62 031,00 грн. інфляційних втрат. Вирішити питання про судові витрати.

Позов мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, по факту незаконного збагачення під приводом переукладення договору строкового вкладу та заволодіння належними ОСОБА_4 грошовими коштами на загальну суму 30 000,00 грн. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної злочином шкоди в кримінальному провадженні залишено без розгляду за її заявою. У зв`язку з перебуванням ОСОБА_3 на момент вчинення злочину у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України», позивач просить стягнути заподіяну третьою особою шкоду з відповідача в порядку ч.1 ст.1172 ЦК України. Крім того, в порядку ст.ст.22,190 ЦК України просить стягнути з відповідача 62 031,00 грн. інфляційних втрат, які полягають у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які внесла як вклад за договором банківського вкладу з моменту їх втрати 13.12.2008 року, і по час звернення до суду при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність. А тому позивач звернулася до суду з даним позовом, який просить задоволити.

Позивач ОСОБА_1 , як правонаступник первісного позивача ОСОБА_4 , та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Крім того, обґрунтовуючи підставність та обґрунтованість заявленого позову покликались на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2018 року при розгляді справи №662/928/15-ц (провадження №61-1760св18).

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених в поданому та долученому до матеріалів справи відзиві на позов (а.с.23-25) та додаткових поясненнях (а.с.41-44,213-215). Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Пояснив, що дійсно згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_3 під видом імітування договірних відносин із Банком без укладення депозитних договорів, без відкриття депозитних рахунків та без внесення коштів на ці рахунки через касу банку, заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_4 на загальну суму 29 775,00 грн., а не 30 000,00 грн., як зазначає позивач, зокрема 13.12.2008 року прийнято 30 000,00 грн. та 13.12.2008 року видано 225,00 грн. Вважає доводи сторони позивача про включення при розрахунку заподіяних збитків розміру інфляційного знецінення грошей такими, що суперечать положенням ст..ст.22,179,192 ЦК України, оскільки грошові кошти не відносяться до категорії речі, як предмету матеріального світу, який може бути знищений або якому може бути завдано пошкодження, тому втрати по відновленню знищеної або пошкодженої речі, про які йдеться у ч.2 ст.22 ЦК України, не застосовуються при розрахунку заподіяних збитків внаслідок неправомірного (шахрайського) заволодіння грошовими коштами. Крім того, на думку представника відповідача, зі змісту ст..625 ЦК України вбачається, що компенсація індексу інфляції відноситься до вимог, які випливають із наявності договірних, а не деліктних відносин. Так як між ОСОБА_4 та АТ «Ощадбанк» не виникало жодних договірних відносин, що стверджується рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22.02.2018 року у справі №463/32/18, яким задоволено позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 про визнання правочину нікчемним та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до АТ «Ощадбанк» про захист прав споживача, а відтак вказане виключає можливість покладення на Банк відповідальності, передбаченої ст..625 ЦК України. Крім того, вважає, що до спірних правовідносин не підлягає до застосування положення ч.2 ст.22 ЦК України, а спеціальні положення ст..ст.1166,1172 ЦК України та ст..ст.127,128 КПК України. Витрати по відновленню знищеної або пошкодженої речі, про які йдеться у ч.2 ст.22 ЦК України, на думку представника відповідача, не тотожні з визначенням терміну інфляція. Дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не поширюється на відносини відшкодування заподіяної шкоди, внаслідок вчинення злочину відповідно до ст..ст.1166,1172 ЦК України, яка має разовий характер та не є видом доходів, а відтак не підлягає індексації. Не погоджується з представленим стороною позивача розрахунком суми інфляції з підстав необґрунтованого збільшення розрахункового періоду та завищення суми нарахування. Пояснив, що згідно розрахунку ОСОБА_4 розмір інфляції за період з 13.12.2008р. до 26.03.2018р. становить 62 031, 00 грн.. що вдвічі перевищує встановлений у вироку Личаківського районного суду м.Львова від 09.03.2017р. розмір заподіяної внаслідок злочину шкоди. Первісний позивач ОСОБА_4 визначила період прострочення: з моменту злочинного заволодіння грошовими коштами, які вона мала намір внести на вкладний (депозитний) рахунок, - до моменту пред`явлення позову до Банку. Однак, таке, на думку представника Банку, суперечить конституційному принципу, який закріплено у частині 1 статті 62 Конституції України, згідно якої право вимоги у потерпілого в порядку ч.І ст.1172 ЦК України до юридичної або фізичної особи, яка відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, виникає з момент встановлення вини працівника у заподіянні шкоди потерпілому, тобто в даній справі з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Оскільки вирок Личаківського районного суду м.Львова від 09.03.2017р. набрав законної сили після перегляду судом апеляційної інстанції 24.10.2017р., то у випадку, якщо Личаківський районний суд м.Львова вважатиме доведеною позицію позивача у тому що розмір інфляційного знецінення суми шкоди, завданої злочином, підпягає включенню у загальний розмір заподіяних збитків, тоді розрахунковий період для «числення суми інфляції складе з 24.10.2017р. (виникнення права вимоги до Банку в порядку ч.1 ст.1172 ЦК України) до 26.03.2018р. (фактичне пред`явлення позову до Банку), та становитиме 1 643, 58 гри., а не 62 031, 00 грн., як розраховано позивачем.

Щодо поданої 01.04.2019 року заяви про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення компенсації рівня інфляції за період з 13.12.2008 року до 26.03.2015 року (а.с.202), тобто понад 3 роки до дати пред`явленого позову від 26.03.2018р. пояснив, що заява Банку щодо застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ст.267 ЦК України стосується позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення компенсації рівня інфляції за період з 13.12,2008р. до 26.03.2018р. в сумі 62 031, 00 грн. , оскільки загальний період розрахунку позивачем суми інфляційних втрат становить 11 років - з 2008 року до 2018 року. А тому, якщо Личаківський районний суд м.Львова вважатиме доведеною позицію Банку щодо застосування наслідків спливу позовної давності до частини вимог ОСОБА_4 про стягнення компенсації рівня інфляції за період з 13.12.2008р. до 26.03.2015р., - тоді розрахунковий період для стягнення суми інфляції на користь ОСОБА_4 складе в межах 3- річного строку позовної давності, а саме з 26.03.2015р. до 26.03.2018р, (фактичне пред`явлення позову до Банку), та становитиме 17 135, 51 гри., а не 62 031, 00 грн.. як розраховано позивачем.

Крім того, представник відповідача заперечив проти розміру витрат на правову допомогу.

Третя особа в судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв про розгляд справи у її відсутність та пояснень на позов або відзив на позов не подала. Її неявка у відповідності до вимог ст..223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою судді від 30.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито.

Ухвалою суду від 25.07.2018 року прийнято поданий представником відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» відзив на позов, поновивши при цьому відповідачу строк на його подачу. Залучено до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 06.11.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В процесі розгляду справи до участі в справі в статусі правонаступника позивача залучено ОСОБА_1 , чоловіка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Копія матеріалів спадкової справи долучена до матеріалів справи.

Заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, зокрема по факту незаконного збагачення під приводом переукладення договору строкового вкладу та заволодіння належними ОСОБА_4 грошовими коштами на загальну суму 30 000,00 грн. (а.с.48-152).

Крім того, згідно зазначеного вище вироку суду, Скаско ОСОБА_7 під видом відсотків за депозитним вкладом передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 225,0 гривень, з метою уникнення викриття своєї злочинної діяльності.

Тобто, вироком встановлено, що ОСОБА_3 повернула ОСОБА_4 кошти в розмірі 225,00 грн. і тим самим частково відшкодувала заподіяну ОСОБА_4 шкоду, завдану злочином. А відтак розмір невідшкодованої шкоди відповідно до обставин, встановлених вироком суду від 9 березня 2017 року становить 29 775,00 грн. (30000,00 грн. 225,00 грн. = 29 775,00 грн грн.), а не 30000,00 грн., як зазначає позивач.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи.

Як встановлено судом і підтверджено представником відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні, а тому не потребує доказуванню, Скаско ОСОБА_7 перебувала на посаді завідуючої ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою: м.Львів, вул.Медової Печери,39, в період заволодіння коштами позивача.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».

Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать первісному позивачу ОСОБА_4 на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За таких обставин, оскільки протиправними діями працівника відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Скаско М ОСОБА_8 під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків позивачу завдано майнової шкоди у вигляді 29 775,00 грн. розміру вкладу, то з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що на юридичну особу може покладатися відповідальність виключно в межах заподіяної шкоди з вини її працівника, яка становить 29 775,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, частиною третьою вказаної статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

У цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Вказане свідчить, що гроші (грошові кошти) є різновидом майна.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6 - 1032 цс17.

Опираючись на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2018 року при розгляді справи №662/928/15-ц (провадження №61-1760св18), суд вважає, що з урахуванням положень статей 22 та 190 ЦК України під шкодою, що завдана майну позивача ОСОБА_4 у вказаній справі необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які позивач ОСОБА_4 внесла як вклад за договорами банківського вкладу з моменту їх втрати - 13.12.2008 року і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність.

Звернувшись 27.03.2018 року до суду із зазначеним позовом, позивач ОСОБА_4 обґрунтовує мотивованість вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідно до статті 1192 ЦК України, тим, що реальна вартість втрачених грошових коштів, з 2008 року до моменту звернення з позовом у 2018 році, значно збільшилася, а також вона була позбавлена протягом тривалого часу права розпорядження належними йому грошовими коштами.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно статті 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Згідно розрахунку позивача розмір інфляції за період з 13 грудня 2008 року до 26 березня 2018 року становить 62 031,00 грн., що майже вдвічі перевищує встановлений у вироку Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року розмір заподіяної внаслідок злочину шкоди. ОСОБА_4 вирок суду у частині встановленого розміру заподіяної їй шкоди не оскаржувала.

Позивач визначив період прострочення: з моменту заволодіння грошовими коштами, які він мав намір внести на вкладний (депозитний) рахунок, - до моменту пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Для обчислення розміру інфляції розрахунковий період визначений як весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, право вимоги у потерпілого в порядку ч.1 ст.1172 ЦК України до юридичної або фізичної особи, яка відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, виникає з моменту встановлення вини працівника у заподіянні шкоди потерпілому, тобто з моменту набрання законної сили вироком суду.

Позивач не зазначає моменту, з якого дізнався про порушення свої прав, та просить стягати інфляційні втрати починаючи з 13 грудня 2008 року. Однак, з позовом позивач звернувся лише 27 березня 2018 року, він не просив поновити пропущений ним строк для звернення до суду, доказів про наявність поважних причин пропуску цього строку він не надав.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 9 березня 2017 року набрав законної сили 24 жовтня 2017 року.

Суму інфляції належить рахувати в межах строку позовної давності.

З урахуванням встановленого, суд вважає, що розрахунковий період для стягнення суми інфляції на користь ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_4 , з 26 березня 2015 року до 26 березня 2018 року. Сума інфляційних витрат у цей період становить 17 135,51 грн.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 51% (92 031,00 грн. від 46 910,51 грн.), а позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає до сплати судовий збір в розмірі 359,45 грн. (51% від 704,80 грн.).

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. витрат, здійснених позивачем на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.ст. 22,1166,1172,1192 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (місцезнаходження: м.Львів, вул.Січових Стрільців, 9), третьої особи: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032129) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) шкоду, завдану злочином, вчиненим ОСОБА_3 , як працівником Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», в розмірі 46 910,51 грн. (сорок шість тисяч дев`ятсот десять гривень п`ятдесят одна копійка), з яких 29 775,00 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень нуль копійок) розмір вкладу та 17 135,51 грн. (сімнадцять тисяч сто тридцять п`ять гривень п`ятдесят одна копійка) інфляційних втрат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032129) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 6000,00 грн. (шість тисяч гривень нуль копійок) витрат, здійснених позивачем на оплату професійної правничої допомоги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032129) на користь держави 359,45 грн. (триста п`ятдесят дев`ять гривень сорок п`ять копійок) судового збору, від сплати якого при зверненні до суду з позовом був звільнений позивач.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 листопада 2019 року.

Суддя: Шеремета Г. І.