Ухвала

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2-181/10

провадження № 61-18563св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - прокурор Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: Львівська регіональна філія Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Галина Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області на рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2008 року заступник прокурора Львівської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі держави в особі Брюховицької селищної ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину.

Позовна заява мотивована тим, що в провадженні слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області перебуває кримінальна справа, порушена за ознаками злочинів, передбачених частиною першою статті 364, частини першої статті 366 КК України.

Досудовим слідством у справі встановлено, що службові особи Брюховицької селищної ради, зловживаючи службовим становищем, видали державні акти на право власності на земельні ділянки, при тому що питання про виділення земельних ділянок вказаним особам на розгляд сесії не виносилось, рішення з цього приводу не приймались, внаслідок чого незаконно відчужено 13 земельних ділянок площею 0,1000 га кожна.

У державному акті на право власності на земельну ділянку вказано, що такий видано на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514, однак за вказаним номером та датою є рішення з інших питань.

Крім цього, у державному акті зазначено, що земельна ділянка розташована на АДРЕСА_1 , проте, згідно з інформацією виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, в селищі такої вулиці не існує, цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, квартал забудови за вказаною адресою не розроблявся.

Так, 26 жовтня 2005 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва серії ЯБ № 342800, нібито на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514.

Оскільки рішення про надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га для дачного будівництва селищною радою не приймалось, останній не набув права власності на цю земельну ділянку.

За таких обставин, підстави для реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва - відсутні.

У подальшому ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2005 року відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_2 .

Оскільки прокуратурі про вказані порушення стало відомо в ході розслідування кримінальної справи, прокуратура була позбавлена можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк.

З урахуванням зазначеного позивач просив поновити строк позовної давності; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва серії ЯБ № 342800; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва, укладений 31 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г. В.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року позов прокурора Львівської області задоволено.

Поновлено строк позовної давності, визнавши його пропущеним з поважних причин.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий № :06:002:0015 площею 0,10 га для дачного будівництва, серії ЯБ № 342800, виданий ОСОБА_1 26 жовтня 2005 року.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 31 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 селищна рада не приймала, тому відсутні підстави для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, а її відчуження відбулося за недійсним договором купівлі-продажу.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Справа неодноразово переглядалась в апеляційному порядку.

Так, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2012 року скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 22 червня 2016 року касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задоволено частково, рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 18 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради. Скасовано ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2012 року в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач обрав невірний спосіб судового захисту, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2 і може бути повернута лише за позовом власника до ОСОБА_2 про її витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України, а саме лише визнання недійсним державного акта не є належним способом захисту порушених прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року перший заступник прокурора Львівської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, не врахував мотиви та підстави скасування рішення апеляційного суду про відмову у позові, які викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 22 червня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що відсутність рішення Брюховицької селищної ради про передачу у власність землі є підставою для визнання недійсним державного акта про право власності на спірну земельну ділянку.

Також апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу недійсним.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу - Кривцовій Г. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 жовтня 2005 року ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 342800 із зазначенням в його тексті про те, що земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер № :06:002:0015, що розташованапо АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для дачного будівництва, надано у власність ОСОБА_1 на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року за № 514.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2005 року ОСОБА_1 відчужив дану земельну ділянку ОСОБА_2 .

Також установлено, що рішенням Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514 питання про надання ОСОБА_1 земельної ділянки не вирішувалось.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Верховного Суду, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, заступник прокурора Львівської області просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 31 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції, установивши, що позов пред`явлено особою, яка не була стороною договору і вважала себе власником майна, дійшов висновку про те, що у такому разі це майно не може бути передане власнику в порядку застосування загальних наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України, оскільки держава в особі Брюховицької селищної ради не була стороною оспорюваного договору. Відчужене за договором майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2014 року у справі № 6-170цс14, від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15, від 30 січня 2012 року у справі № 6-61цс11, від 21 листопада 2012 року у справі № 6-136цс12.

Отже, колегія суддів вважає, що спірна земельна ділянка може бути повернута лише за позовом власника про її витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України, оскільки держава в особі Брюховицької селищної ради не була стороною оспорюваного договору.

Прикладом наявності протилежного за змістом висновку у рішенні Верховного Суду є постанова від 24 жовтня 2018 року в справі № 466/187/10 (провадження № 61-19985св18) прийнята Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Так, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, за відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу у застосуванні статті 388 ЦК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним передати справу на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 2-181/10 за позовом прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Львівська регіональна філія Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Галина Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину, передати на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк