Справа № 642/1575/19
Провадження № 2/642/916/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 р. суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про розгляд у порядку загального позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, визнання права на спільну сумісну власність, припинення дії, які порушують право, усунення перешкод, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування майнової шкоди, клопотання про витребування та огляд доказів, постановлення окремої ухвали-

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, визнання права на спільну сумісну власність, припинення дії, які порушують право, усунення перешкод, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою суду від 15.03.2019 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін.

Разом з позовом ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд у порядку загального позовного провадження, про витребування та огляд доказів, постановлення окремої ухвали, зазначивши, що справа складна і потребує ретельного дослідження. Стосовно витребування та огляду доказів позивач зазначив, що 26 грудня 2018 року він звернувся до КП «Жилкомсервіс» з метою отримання відповідної інформації, однак отримав лише проміжну відповідь та на час звернення до суду ніякої інформації стосовно викладених у заяві вимог, він не отримав. Зазначив також, що відповідач не визнає невиконання своїх обов'язків стосовно п. 1 предмету Договору, а навпаки повністю заперечує про таке, не визнає права позивача та вчиняє дії, які порушують право, у зв'язку з чим просив оглянути речові докази за їх місцезнаходженням. Крім того, позивач просив суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Вивчивши заявлені клопотання та додані до них матеріали, приходжу до висновку про те, що клопотання не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, чинним процесуальним законодавством України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - є малозначними.

За змістом ч. 9 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року визначений у розмірі 1921,00 грн.

Таким чином, сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить - 192100,00 грн., а справи з ціною позову менше вказаної суми є малозначними.

За змістом ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно ст. 277 ЦПК України 1. Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 2. У випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. 3. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі. 4. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 5. Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. 6. Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається. 7. Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що для розгляду спорів, які згідно положень цивільного процесуального законодавства є малозначними, тобто малозначність встановлена законом, а не визнана судом з урахуванням положень ч.ч. 2, 3 ст. 274 ЦПК України, передбачений розгляд справи лише за правилами спрощеного позовного провадження.

Оскільки ціна позову у справі про стягнення заборгованості становить 3192,96 грн. і на такий спір не розповсюджуються положення ч. 4 ст. 274 ЦПК України, така справа є малозначною у відповідності до вимог закону, а тому має розглядатись лише за правилами спрощеного позовного провадження, і за таких умов відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Крім того, слід зазначити, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об'єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України.

Загалом суд констатує, що всі посилання викладені позивачем у клопотанні про розгляд справи у порядку загального позовного провадження уміщуються в поняття письмових доказів, які безперешкодно можуть бути надані сторонами суду в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Стосовно вимог клопотання про витребування та огляд доказів, суд зазначає наступне.

Зі змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

В обгрунтування неможливості самостійного подання доказів позивач зазначив, що він звернувся 26.12.2018 року до КП «Жилкомсервіс» із заявою про отримання інформації, однак на час звернення до суду з позовом відповідь не отримав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Так, з відповіді за вих. № Ш-18/16027.07.03 від 30.01.2019 вбачається, що звернення позивача потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду запиту продовжено до 45 днів.

Таким чином, відповідач не відмовив позивачу в отриманні запитуваної інформації, а лише продовжив строк надання відповіді, у зв'язку з чим дане клопотання є передчасним.

Стосовно клопотання про огляд доказів за їх місцемзнаходження суд зазначає, що воно є необгрунтованим та також не підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 85 ЦПК України речові докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ст. 97 ЦПК України речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи.

Так, позивач не обгрунтував, які саме обставини під час огляду повинно бути встановлено судом та яке це має значення для вирішення справи з приводу заявлених вимог стосовно визнання договору про надання житлово-комунальних послуг недійсним, визнання права на спільну сумісну власність, припинення дії, які порушують право, усунення перешкод, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування майнової шкоди.

Необгрунтованим є й клопотання про постановлення окремої ухвали з посиланням на ч. 1 ст. 211 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 77, 81, 84, 85, 97, 260, 274, 277, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотань ОСОБА_1 про розгляд у порядку загального позовного провадження, про витребування та огляд доказів, постановлення окремої ухвали відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя В.В. Вікторов