Справа № 478/1438/19 Головуючий суду першої інстанції Іщенко Х.В.
Провадження № 22-ц/812/1792/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Самчишиної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Кравченко-2007» - Ляшенка Миколи Дмитровича, на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Іщенко Х.В., в приміщенні цього ж суду, про повернення позовної заяви адвоката ОСОБА_1 , яка подана в інтересах Фермерського господарства «Кравченко 2007» (далі ФГ «Кравченко-2007») до ОСОБА_2 , Головного управління Держеокадастру в Миколаївській області (далі ГУ Держгеокадастру), Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області в особі Сектору з питань державної реєстрації (далі Казанківська РДА), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Злагода» (далі Підприємство «Злагода»), про визнання недійсним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2019 року ФГ «Кравченко-2007» в інтересах якого діяв Ляшенко М.Д. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру, Казанківської РДА, в якому просило визнати недійсним договір оренди землі від 21 січня 2014 року, укладений між відповідачем ОСОБА_2 та третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Підприємством «Злагода» та скасувати запис № 10123087 про державну реєстрацію права оренди землі від 21 січня 2014 року.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для виправлення вказаних в ній недоліків.

26 вересня 2019 року ухвалою цього ж суду цю позовну заяву повернуто позивачу як неподану на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву, місцевий суд виходив із того, що 17 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 09 вересня 2019 року надав до суду позовну заяву, вимоги якої не зрозумілі, не зазначивши: дату її складання; прізвище, ім`я та по батькові представника позивача як сторони по справі, його місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти.

Крім того, позовну заяву, подану на виконання ухали суду, підписано особою, яка не має права її підписувати.

В апеляційній скарзі представник ФГ «Кравченко-2007» Ляшенко М.Д., посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи в іншому складі суду та винести окрему ухвалу стосовно порушення законодавства суддею Іщенко Х.В.

Скаржник зазначав, що через особисті неприязнені стосунки до нього, суддя, за його думкою, 09 вересня 2019 року винесла надуману ухвалу про те, що в додатках до позовної заяви відсутня копія договору оренди землі, а також, що в нього як у представника ФГ «Кравченко-2007» відсутні повноваження підписувати та завіряти копії додатків до позовної заяви та саму позовну заяву.

При цьому в разі навіть ненадання позивачем до позову договору оренди землі, за змістом п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні однією із вимог є з`ясування, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявнику) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява містить недоліки, які перешкоджають призначенню її до розгляду.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2019 року ФГ «Кравченко-2007» через свого представника Ляшенка М.Д. звернулося до суду з зазначеним позовом.

09 вересня 2019 року районний суд, розглянувши позов на відповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, дійшов висновку про залишення позову без руху, про що постановив ухвалу.

Зазначене рішення мотивував тим, що в позовній заяві, в порушення ст.ст. 175, 177 ЦПК України, не зазначені:

- офіційні електронні адреси позивача, відповідачів та третьої особи;

- невірно вказано повне найменування юридичних осіб відповідачів та третьої особи та їх місцезнаходження;

- не надано до суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів), зокрема до позовної заяви не надано договір оренди від 21 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ПОСП «Злагода»;

- надані до позову копії документів не оформлені належним чином у відповідності до вимог ст. 95 ЦПК України;

- не сплачено судовий збір в повному обсязі.

Зазначені недоліки позовної заяви, за висновком районного суду, перешкоджають призначити справу до розгляду.

17 вересня 2019 року на виконання вимог зазначеної ухвали суду представником ФГ «Кравченко-2007» до канцелярії районного суду був поданий новий текст позовної заяви.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовом представника ФГ «Кравченко-2007», суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає поверненню, оскільки не виконані недоліки позову, зазначені в ухвалі суду від 09 вересня 2019 року, а також іншою підставою зазначено те, що до суду надані документи, які не підтверджують повноваження представника ФГ «Кравченко-2007» - Ляшенка М.Д., який на підтвердження таких повноважень надав копію ордеру серії МК № 94905, виданого йому ОСОБА_3 14 листопада 2018 року на представництво інтересів останнього як фізичної особи у ВП Казанківського УМВС по справі самозахвату землі та в судах усіх інстанцій.

Повертаючи позовну заяву, суд в ухвалі зазначив, що надана позивачем заява не усуває відповідність позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України в редакції 2004 року, а тому вказані недоліки позовної заяви не були усунуті позивачем та перешкоджають суду відкрити провадження у справі.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. При цьому позивач сам обирає способи захисту своїх прав та інтересів та звертається до суду з позовом до конкретної особи відповідача, який, на думку позивача, порушує його права та інтереси.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини також гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже, цей пункт втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» 2002 рік).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд не зазначив з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому її повернення.

Так офіційні електронні адреси позивача, відповідачів та третьої особи, найменування юридичних осіб відповідачів та третьої особи, їх місцезнаходження при зверненні до суду зазначаються позивачем якщо йому відомі ці електронні адреси, а назва та місцезнаходження учасників справи зазначаються за інформацією відомою позивачу. У разі виникнення у суду сумнівів щодо цієї інформації, суд першої інстанції має можливість перевірити зазначені у позові дані.

Вимога суду першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження про надання позивачем будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог суперечить засадам цивільного судочинства.

Так, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За матеріалами позовної заяви вбачається, що на підтвердження своїх доводів позивач надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначена державна реєстрація права оренди земельної ділянки з посиланням на договір оренди від 21 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та Підприємством «Злагода». Оскільки позивач не є стороною цього договору, то у нього не повинна зберігатися копія такої угоди.

Щодо висновків районного суду щодо несплати судового збору у повному обсязі, то треба зауважити таке.

Відповідно до квитанції, що міститься в матеріалах позовної заяви, позивачем при зверненні до суду за подання позовної заяви сплачено 1921 грн. судового збору. Між тим, суд першої інстанції не дав оцінку та не зробив відповідних висновків щодо розміру сплаченого судового збору з огляду на заявлені позовні вимоги, не зазначив яку, на його думку суму судового збору не доплатив позивач та яким нормативно-правовим актом передбачено такий розмір судового збору, що не може вважатися належною мотивацією висновків суду.

Надані до позову копії документів посвідчені представником позивача, що не протирічить ч. 5 ст. 95 ЦПК України. У разі сумніву в наданих копіях доказів відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України суд може витребувати оригінал письмового доказу.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху обмежився тільки посиланням на процесуальні норми, що не може вважатися належною мотивацією висновків суду та позбавляє можливості позивача бути почутим в розумінні ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Більш того, судом не враховані правила ч. 1 ст. 189 ЦПК України, за якими на стадії підготовчого провадження суд має змогу зокрема, остаточно визначити предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, обставини, що підлягають встановленню та вирішити питання щодо зібрання відповідних доказів.

Крім того, повертаючи позовну заяву суд першої інстанції як підставу її повернення зазначив не підтвердження повноважень представника позивача.

Між тим така правова підстава не була зазначена при залишенні позову без руху, не зважаючи на те, що позов подано представником ОСОБА_1 , що позбавило можливості позивача надати будь-які пояснення з цього приводу або надати відповідні документи.

Таким чином доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Між тим щодо вимог апеляційної скарги про необхідність передачі позовної заяви іншому складу суду та щодо винесення окремої ухвали стосовно судді, то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить доводів та посилань на відповідні норми права, які б давали правові підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України у разі порушення судом норм процесуального права ухвала суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Кравченко-2007», в інтересах якого діяв представник Ляшенко Микола Дмитрович, задовольнити частково.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.