ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7971/19 Справа № 211/408/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання: Голуб О.О.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 12 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просив стягнути з останньої заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 18.05.2011 року в сумі 55 765,12 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 27 425,07 грн. - заборгованість за кредитом; 9 710,24 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 15 498,14 грн. - нараховано пені; а також штрафи: відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 631,67 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року в задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач АК КБ «Приватбанк», не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги позивача та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

При цьому, позивач вказує на те, що у рішенні суд послався на відомості правоохоронних органів про те, що 16 жовтня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001729 від 13.10.2017 р. за письмовою заявою ОСОБА_1 про те, що 16.08.2017 року невстановлена особа таємно, шляхом транзакції з банківської картки «Приват Банк» викрала грошові кошти в сумі 4688 грн., і що у цьому кримінальному провадженні відповідач визнана потерпілою. Однак, як вважає позивач, судом не була перевірена інформація по даному факту, запити до правоохоронних органів судом не здійснювались, що є важливим для встановлення фактичних обставин справи та ухвалення законного рішення. Скаржник наголошує на тому, що відповідачем не надано доказів того, що вона своєчасно повідомила банк про незаконне використання її картки, тому відповідальність за операції, що проводились з карткою відповідача несе тільки клієнт, тобто відповідач. Вказує, що позивач надав суду докази щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, що підтверджено розрахунком заборгованості, тоді, як відповідач не довела відсутність заборгованості та відповідно виконання належним чином умов кредитного договору, у зв`язку із чим вимоги позову підлягають задоволенню у повному обсязі. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до виписки по картковому рахунку відповідача видно, що ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості протягом тривалого часу, в тому числі і після підключення до послуги «Миттєва розстрочка», чим визнала наявність між сторонами кредитних правовідносин та заборгованості перед банком.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18 травня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 2,5% в місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9, 10 - копії заяви, витягу з Тарифів).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена та погоджується з ними, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог ст.634 ЦК України.

Відповідно до повідомлення наданого Довгинцівським РВ Криворізького ВП ГУМВС України в Дніпропетровській області про початок досудового розслідування від 16.10.2017 року, встановлено, що 16 жовтня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001729 від 13.10.2017 за письмовою заявою ОСОБА_1 про те, що 16.08.2017 року невстановлена особа таємно, шляхом транзакції з банківської картки «Приват Банк» викрала грошові кошти у сумі 4688 гривень (а.с.54). ОСОБА_1 у кримінальному провадженні визнана потерпілою.

Рапортом оперуповноваженого СКП Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Харламова А.В., встановлено, що в результаті додаткової перевірки за матеріалами зареєстрованими до журналу Єдиного обліку №18479 від 20.09.2017 р. виявлено факт крадіжки невстановленою особою з картки ПАТ «КБ «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_1 , 1962 року народження. (а.с.52)

В ході розслідування кримінального провадження встановлено, що грошові кошти з карти ПАТ «КБ «ПриватБанк» були викраденні за допомогою фінансового номеру (сім карта) потерпілої, яку їй заблоковано невстановленою особою, та відновлено в одному із відділень ПрАТ «Киівстар», як «втрачена».

Проведеними заходами встановлено, що після отримання відновленої сім карти, невідома особа помістила її до мобільного терміналу марки ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7.

Також встановлено, що 16.08.2017 року ОСОБА_1 поїхала відпочивати, при цьому того дня абонентський номер НОМЕР_6 , який працював в її мобільному телефоні не працював. Наступного дня потерпіла дізналась, що невідома особа заблокувала сім картку потерпілої, яка є фінансовим номером до банківських карток та 17.08.2017-19.08.2017 з банківської картки № НОМЕР_4 за чотири операції зняла грошові кошти на загальну суму 4688 гривень, а також на картку № НОМЕР_5 було оформлено кредит (а.с.55, 58).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт та, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки № НОМЕР_4 .

Колегія суддів у повному обсязі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

При вирішенні спору, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15, яка врахована також Верховним Судом в постановах від 12.02.2018 року №127/23496/15-ц, та від 20.06.2018 року № 691/699/16-ц та дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, виявивши зняття грошових коштів з її банківської картки, негайно повідомила про цей факт правоохоронні органи та Банк, та Банком не доведено дій чи бездіяльності відповідача, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти були зняті без волевиявлення відповідача, не за її власним розпорядженням, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Як вбачається судом першої інстанції встановлено, що користувач при виявленні зняття коштів повідомила Банк, тобто виконала вимоги розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, за змістом якого користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами, доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів своєчасного повідомлення банку про незаконне використання її картки невідомими особами.

З розрахунку заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_1 вбачається, що станом на 01.08.2017 року вона не мала заборгованості за наданим кредитом, а починаючи з 17.08.2017 коли з картки відповідача в результаті шахрайських дій були зняті гроші заборгованість стала дорівнювати 22 055,18 грн., з урахуванням того, що станом на 05.08.2017 у розрахунку заборгованості відображена заборгованість на суму 1666,34 грн. (а.с.7-зворот).

Отже, встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: