Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 296/7085/16-ц

провадження № 61-33713св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Товянської О. В., Гансецької І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 25 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 липня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 11 514,46 грн, з яких: 559,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 468,10 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2 700,00 грн -нарахована пеня та комісія за користуванням кредитом, 250,00 грн - штраф (фіксована частина),

536,40 грн - штраф (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня

2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 119,74 грн, з яких: 559,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, 559,78 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2 000,00 грн - неустойка.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підписанням заяви про надання кредиту, відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з умовами кредитного договору, який є публічним та розміщений на офіційному сайті позивача, підтвердила ознайомлення та свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифами банку відповідно до обраного нею тарифного пакету. ОСОБА_1 умови кредитного договору належно не виконує, а тому вимоги банку про стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту є обгрунтованими. Оскільки, відповідно до наданого позивачем розрахунку, ПАТ КБ «ПриватБанк» проводив нарахування процентів за користування кредитними коштами за формулою, що передбачає їх нарахування як на тіло кредиту, так і на самі нараховані проценти за попередній період, які додавалися до тіла кредиту, згідно з процентними ставками у залежності від періоду (30,00 процентів річних, 34,80 процентів річних,

43,20 процентів річних), суд першої інстанцій дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 24 грудня 2013 року по 31 липня 2016 року підлягають задоволенню у розмірі 559,78 грн. При здійсненні судом розрахунку процентів за користування кредитними коштами враховано домовленість сторін при укладенні кредитного договору про право ПАТ КБ «ПриватБанк», як держателя картки, одноособово збільшувати процентну ставку за несвоєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань.

Посилаючись на те, що розмір нарахованої банком пені є непропорційно великим у порівнянні з розміром заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції вважав за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦПК України, зменшивши суму пені та штрафу (неустойки) до 2 000,00 грн.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 161,15 грн, з яких: 559,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, 601,19 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача комісії, пені та штрафів за порушення зобов`язань за кредитним договором, зважаючи на те, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та, що з ними була ознайомлена та погодилася відповідач, підписуючи заяву позичальника, зокрема щодо комісії та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Оскільки відповідач не спростувала факт отримання кредитної картки та користування наданими банком грошовими коштами у розмірі тіла кредиту -559,96 грн, а зі змісту заяви від 25 квітня 2008 року вбачається, що сторони погодили сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі

36,00 процентів річних, апеляційний суд вважав наявними підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 559,96 грн та процентами за користування кредитними коштами за період з 31 грудня

2013 року по 31 липня 2016 року у розмірі 601,19 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справи надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року у частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів та неустойки, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що при укладенні кредитного договору від 25 серпня

2016 року № б/н, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Усю необхідну інформацію про умови кредитування, розмір відсоткової ставки, валютні ризики, відповідальність за порушення умов договору тощо, позичальнику було надано згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не може свідчити про те, що ОСОБА_1 не була з ними ознайомлена, та бути підставою для відмови у стягненні з позичальника комісії, пені та штрафів за порушення зобов`язань за кредитним договором.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка 3 проценти в місяць. У подальшому процентна ставка була збільшена банком відповідно до умов договору, зокрема: з 01 вересня 2014 року до 34,80 процентів річних, згідно з наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 серпня 2014 року № СП-2014-6915682; з 01 квітня 2015 року до 43,20 процентів річних, згідно з наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 лютого 2015 року № СП-2015-6552838, про що позичальнику було направлено смс-повідомлення та проінформовано у виписці. Після зміни процентної ставки за користування кредитними коштами, ОСОБА_1 не зверталася до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, що свідчить про те, що вона прийняла нові Тарифи та погодилася з їх зміною.

Апеляційний суд також не урахував, що у судових засіданнях відповідач не заперечувала обставин укладення між нею та відповідачем кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись лише на те, що наприкінці 2013 року нею було сплачено всю суму кредиту.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 25квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, зі сплатою 36,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів, що відповідає строку дії картки.

У заяві від 25 квітня 2008 року ОСОБА_1 зазначила про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг та, що вона ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Станом на 31 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 11 514,46 грн, з яких: 559,96 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 468,10 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2 700,00 грн - нарахована пеня та комісія за користуванням кредитом, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 536,40 грн - штраф (процентна складова) за порушення умов кредитного договору.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У підписаній ОСОБА_1 заяві від 25 квітня 2008 року встановлено процентну ставку на рівні трьох процентів на місяць, що становить 36 процентів річних. Строк повернення кредиту, умови про відповідальність позичальника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), її розмір та сума комісії у заяві не визначені.

У позовній заяві банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором з урахуванням складових його повної вартості, зокрема заборгованість по тілу кредиту, зі сплати процентів на поточну і прострочену заборгованість, пеню та комісію, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. На обгрунтування зазначених вимог посилався на те, що відповідальність позичальника за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачена Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», в яких встановлений пільговий період користування коштами, порядок визначення процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.

Перевірячи законність та обгрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає наступне.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася та погодилася відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За таких обставин та за відсутності наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи банку, відсутність у заяві домовленості сторін про порядок сплати комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), ним неодноразово змінювалися.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи банку не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 25 квітня 2008 року шляхом підписання заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необгрунтованість вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на користь банку пені та комісії у розмірі 2 700,00 грн та штрафів у розмірі

786,40 грн.

У даному випадку цивільні відносини виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою ОСОБА_1 , як споживачем банківських послуг, який є слабшою стороною та підлягає особливому правовому захисту у вказаних правовідносинах (Рішення Конституційного Суду України від 11 липня

2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України.

Зазначене є підставою для висновку, що при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, на дату укладення кредитного договору,щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним усіх умов кредитного договору.

Ураховуючи встановлені судами обставини неповернення позичальником отриманої суми кредитних коштів, а також, що визначений на підставі Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» порядок підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами, не можна вважати частиною кредитного договору, апеляційний суду дійшов правильного висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту порушених прав, шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а також процентів за користування кредитними коштами, виходячи із погодженого сторонами у заяві від 25 квітня 2008 року розміру (36,00 процентів річних), а тому рішення апеляційного суду про стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту у розмірі 559,96 грн та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 601,19 грн, є законним та обгрунтованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик