Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/4228/15-ц

провадження № 61-28014св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року у складі судді Лакомської Ж. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі -

ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2012 року між банком та

ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 910.19837, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 191 100,00 грн, із сплатою річної процентної ставки та визначенням строку користування коштами відповідно до графіка на купівлю автомобіля «Mitsubishi ASX

1,8 AT», 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Банк кошти відповідачу надав, свої обов`язки за договором виконав.

Проте ОСОБА_1 своїх обов`язків не виконала, не забезпечила своєчасне повернення коштів відповідно до графіка повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , 11 лютого 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки. Відповідно до умов указаного договору, поручитель солідарно відповідає перед банком в межах суми 50 грн у випадку прострочення позичальником сплати чергових платежів більше ніж на 30 днів. Окрім цього, на забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 19 грудня

2011 року укладений договір застави транспортного засобу - «Mitsubishi ASX 1,8 AT», 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У зв`язку із порушенням зобов`язань, забезпечених заставою, банк надіслав відповідачу повідомлення про виникнення заборгованості, проте залишене останнім без належного реагування.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Ідея Банк» просило суд вилучити у ОСОБА_1 автомобіль«Mitsubishi ASX 1,8 AT», 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 ; звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу його будь-якій особі покупцю за ціною не нижче ринкової, яка буде визначена суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати позивачу всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно, проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі, їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо); стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно частину заборгованості за кредитним договором внаслідок невиконання договору поручителем в сумі 50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада

2016 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку

з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач

ОСОБА_1 не могла виконати свій обов`язок перед позивачем зі сплати заборгованості за кредитним договором, а тому згідно з частиною четвертою статті 612, частинами першою та другою статті 613 ЦК України, вона не вважається такою, що допустила порушення виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, тому правові підстави для задоволення позову ПАТ «Ідея Банк» відсутні.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв`язку з припиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населеному пункті, де зареєстрована відповідач ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 ), який не контролюється українською владою, остання не могла виконати свій обов`язок перед позивачем зі сплати заборгованості за кредитним договором, не могла сплачувати кредитні кошти та відсотки за користування кредитними коштами з незалежних від її волі причин, а тому відповідач не є такою, що допустила порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, ПАТ «Ідея Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 463/4228/15-ц з Личаківського районного суду м. Львова.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій

не враховано того, що відповідно до пункту 1 параграфа 5 спірного кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж на 30 днів.

Таким чином, враховуючи наявність простроченої заборгованості ОСОБА_1 перед банком, наявність якої також встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явивши відповідну позовну вимогу.

На вказані обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув,

і в порушення норм процесуального права не надав належної оцінки доказам позивача, які наявні у матеріалах справи, і без достатніх правових підстав в порушення норм матеріального права зробив висновок про те,

що дострокове погашення позичальником заборгованості по кредитному договору настає лише при направленні та отриманні ним вимоги кредитодавця про дострокове погашення кредиту.

Також зазначає, що реєстрація місця проживання або місця перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто адреса, зазначена як місце реєстрації, не

є місцем фактичного проживання або перебування особи, тому посилання суду щодо місця проживання ОСОБА_1 на непідконтрольній українській владі території, як підстава неможливості виконувати кредитні зобов`язання, не може бути обґрунтуванням у відмові позовних вимог банку.

Вважає, що посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 не є належно повідомленою про судові засідання, не ґрунтується на вимогах закону. Оголошення про виклик ОСОБА_1 публікувалися у засобах масової інформації, як в першій, так і в апеляційній інстанції.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками процесу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 грудня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 910.19837, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит

в розмірі 191 100,00 грн з визначенням строку користування коштами відповідно до графіка, на купівлю транспортного засобу «Mitsubishi

ASX 1,8 AT», 2012 року випуску.

За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку

у розмірі 0,0010 % та за кредитне обслуговування позичальник з 13 місяця кредитування сплачує щомісячну комісію в розмірі 1,10 % від початкової суми кредиту.

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти

у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та в сумах, визначених

графіком щомісячних платежів, що є додатком № 1 до договору.

Згідно з графіком щомісячних платежів датою внесення позичальником чергового платежу визначено 07 число кожного місяця (а.с. 30-31).

Відповідно до пункту 4 параграфа 6 кредитного договору банк має право змінювати в односторонньому порядку свої тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення банком

у будь-який спосіб ОСОБА_1 про невиконання останньою умов кредитного договору.

Згідно з договором застави транспортного засобу від 19 грудня 2012 року виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечене заставою транспортного засобу, для купівлі якого надавався кредит

(а.с. 13-14).

11 лютого 2015 року на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором у межах 50 грн (а.с. 12).

До липня 2014 року ОСОБА_1 у повному обсязі виконувала покладені

на неї за кредитним договором зобов`язання зі сплати тіла кредиту

та процентів за користуванням ним, що підтверджується випискою

з особового рахунку позичальника. 08 липня 2014 року ОСОБА_1 здійснено останній платіж на виконання умов указаного кредитного договору

(а.с. 36-37).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Ідея Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте абзац перший статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним

особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Аналіз указаних норм дає підстави дійти висновку про те, що боржник

у вказаний період не звільняється від повернення тіла кредиту за зобов`язанням.

Суди першої та апеляційної інстанцій посилалися на те, що ОСОБА_1 не могла виконати свій обов`язок перед позивачем зі сплати заборгованості за кредитним договором, а тому, згідно з частиною четвертою статті 612, частинами першою та другою статті 613 ЦК України, вона не вважається такою, що допустила порушення виконання зобов`язань за спірним кредитним договором.

Свої висновки суди мотивували також тим, що постановою правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» у зв`язку з запровадженням з 24 липня 2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 проживає у м. Макіївка Донецької області. Банком не надано відомостей щодо режиму роботи відділень

ПАТ «Ідея Банк» та порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов`язаннями позичальниками, які проживають на території цього міста.

Проте згідно з положеннями статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється це зробити.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року належним чином не дослідили, чи виконувався ОСОБА_1 обов`язок з погашення кредитної заборгованості шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей

у депозит нотаріуса та не звернули уваги на те, що неповідомлення банком

ОСОБА_1 як позичальника про нові реквізити банківської установи чи про порядок роботи відділень банку не звільняє його від виконання взятих на себе зобов`язань за спірним кредитним договором.

При цьому відсутні будь-які докази, що банк припинив прийом коштів за спірним кредитним договором, чи перешкоджав відповідачу у виконанні своїх зобов`язань. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Разом з цим безпідставними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не надано суду доказів про надіслання повідомлень відповідачу з приводу неналежного виконання останнім умов кредитного договору, оскільки ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, пред`явивши відповідні позовні вимоги.

У жодному пункті кредитного договору, як і чинним законодавством не передбачено, що банк має право на звернення до суду виключно після пред`явлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги.

Такі правові висновки викладені також у постанові Верховного Суду

від 31 жовтня 2018 року у справі № 463/4252/15-ц (провадження

№ 61-29214св18).

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, такі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 травня

2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк