ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/5377/18

провадження № 22-ц/4809/523/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2018 року у складі судді Шевченко І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в сумі 72598,86 грн., яка є нереальною для стягнення, порушує його громадські права шляхом обмеження їх державним виконавцем, погіршує матеріальні умови утримання та виховання його трьох дітей від шлюбу із ОСОБА_6 або значно зменшити розмір цієї заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до рішення від 09.11.2006 Ленінського районного суду міста Кіровограда по справі № 2-2711-2006 року позивач сплачує відповідачу аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/3 частини заробітку та доходів щомісячно.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості по аліментам №43464051 від 27.03.2018 Фортечного відділу ДВС м. Кропивницького заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2018 становить 72 598,86 грн.

Заборгованість по аліментам утворилася не з вини позивача, а тому вважає, що суд має підстави для звільнення його від сплати цієї заборгованості повністю або частково.

Так, рішенням суду від 09.11.2006 позивачу був встановлений завищений розмір аліментів, а саме 1/3 частину всіх видів заробітку та доходів щомісячно, в той час як на утримання однієї дитини встановлюється розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів щомісячно.

Позивач вважав і вважає себе зобов'язаним утримувати свого сина та надавати йому достойне матеріальне утримання, а тому не оскаржував рішення в апеляційному порядку і виконував це рішення шляхом добровільного перерахування сум аліментів на рахунок стягувача ОСОБА_5, не мав ніяких намірів ухилятися від сплати аліментів.

Аліменти сплачував за період з 2007 по 2010 рік, незважаючи, що не мав постійної роботи та стабільного заробітку.

13.11.2009 позивач уклав шлюб з ОСОБА_9.

Від шлюбу мають трьох дітей: сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. Сім'я є багатодітною.

Дружина позивача виховувалася у дитячому будинку, не має родичів та не користується родинною підтримкою, сама доглядає дітей, не має роботи і заробітку, сім'я є малозабезпеченою.

Починаючи з 2011 року працює тільки позивач та отримує невелику заробітну плату, сімейний та матеріальний стан, починаючи із 02.01.2010, різко змінився і заробітку не вистачало на утримання всіх дітей та дружини, він вимушений був перерозподіляти грошові кошти таким чином, щоб всі четверо дітей отримували рівне та достатнє матеріальне забезпечення, а тому перераховував відповідачу менший розмір аліментів.

Позивач поясний відповідачу таку необхідність і вона погодилася із зменшенням розміру аліментів, підтримувала його на протязі з 2011 року по жовтень 2017 року, не заявляла ніяких скарг до виконавчої служби та не заявляла ніяких вимог до нього по сплаті аліментів, спілкувалася з дружиною позивача та його трьома дітьми, і тільки 30.10.2017 відповідач отримала від служби першу довідку про розмір заборгованості по аліментам.

Позивач здійснює постійне спілкування з своїм сином та відповідачем, приймає безпосередню участь у вихованні дитини, постійно купує для дитини, одяг, іграшки, продукти харчування, ліки, син любить та поважає його, а різку негативну зміну в поведінці відповідача вважає результатом незаконного впливу та втручання родичів відповідача.

Відповідач має постійний заробіток, вдруге вийшла заміж, інших дітей не має, користується, також, фінансовою підтримкою батьків та численних родичів, на відміну від сім'ї позивача, не має ніяких фінансових утруднень.

При оформленні розрахунку суми заборгованості по аліментам державний виконавець, замість того, щоб встановити дійсний розмір заробітної плати за період із 2011 по 2018 роки по документам ДФС та Пенсійного Фонду України, використала при розрахунках виключно середній заробіток по місту Кропивницькому та Кіровоградській області за 2011 - 2017 роки, а також здійснила розрахунок виходячи із 1/3 частини заробітку, внаслідок чого різко зависила суму дійсної заборгованості по аліментам.

Діти від другого шлюбу часто хворіють, знаходяться на стаціонарному лікуванні, позивач несе витрати на лікування, оплату ліків, лікувальних процедур.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав суду жодного доказу наявності у нього тяжкої хвороби або обставин, що мають істотне значення для задоволення позову.

Посилання ОСОБА_4 на те, що заборгованість виникла з поважних причин, а саме: внаслідок відсутності роботи, отамання мінімальної заробітної плати, наявності інших малолітніх дітей на утриманні та дружини, з якою він проживає, не є підставою для визнання заборгованості не існуючою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд виявив явну необ'єктивність щодо доказів наданих суду позивачем, не дослідив ці докази, а тому зробив висновки, які протирічить одне одному.

Від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу про залишення апеляційної скарги без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_12 підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явилася про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 по листопад 2006 року, який розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2006 з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_7 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 27.09.2006 і до повноліття дитини.

Рішення суду набрало законної сили і на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-2711-2006, який перебуває на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби м. Кропивницький з 09.11.2006.

Станом на 01.05.2018 позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 83 955,35 грн., що підтверджується довідкою Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області № 24700 від 18.05.2018 (а.с. 101).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд, у відповідності до приписів ст.264 ЦПК України, встановлює чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або інших обставини, що мають істотне значення.

Закон не містить визначень істотності обставин, а тому це поняття є оціночним і такий характер обставин має визначатись судом в кожній конкретній справі.

Способи правового регулювання правовідносин зі сплати заборгованості за частинами 1 та ч.2 ст.197 СК України, а саме відстрочка, розстрочка, часткове та повне звільнення є водночас окремими та взаємопов'язаними заходами сприяння платнику аліментів щодо виходу із важкого матеріального стану, що виник з поважних причин.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають дитину ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2006 з позивача на користь відповідача, на утримання сина, стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 27.09.2006 і до повноліття дитини.

На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-2711-2006, який з 09.11.2006 перебуває на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби м. Кропивницький.

Станом на 01.05.2018 позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 83 955,35 грн., що підтверджується довідкою Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області № 24700 від 18.05.2018 (а.с. 101).

Розрахунком заборгованості по аліментам, наданого Фортечним ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області від 27.03.2017 № 43464051, підтверджується, що заборгованість по аліментам виникла з 2011 року, так позивач не в повній мірі виконував рішення суду.

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем на підтвердження своїх доводів докази та надавши їм належу правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами задоволенню не підлягають.

Посилання позивача, що заборгованість виникла внаслідок відсутності роботи, отримання ним мінімальної заробітної плати, наявності у нього на утриманні інших малолітніх дітей і дружини, яка не працює, не є обставинами, що мають істотне значення, в розумінні ч.2 ст.197 СК України, які б давали право позивачу на звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15.03.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко