КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м. Київ

справа № 755/5663/18

провадження № 22-ц/824/1169/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівМузичко С.Г., Рубан С.М.
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача Хитрова Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року /суддя Ластовка Н.Д./

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Приват банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приват банк» заборгованості у розмірі 32 216,65 грн за кредитним договором від 14 травня 2012 року, з яких: 2 225,46 грн - заборгованість за кредитом, 27 880,87 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф у розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 1 510,32 грн (процентна складова) і судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приват банк» заборгованість за кредитом у сумі 2 225,46 грн, проценти за користування кредитом у сумі 257,18 грн, штраф у сумі 124,13 грн, 1 762,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього - 4 368,77 грн. /а.с. 49-51/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приват банк» Литвиненко О.Л. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що стягнення заборгованості по процентам за період з 19 травня 2014 р. по 31 серпня 2014 р. порушує право банку на отримання плати за користування кредитними коштами за весь період такого користування. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку такої заборгованості. Враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин, часткове виконання відповідачем зобов'язань по сплаті заборгованості, передбачений розмір відсотків за користування позикою та відповідальність за порушення зобов'язань, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, визначивши на власний розсуд період стягнення та помилково зменшив штраф.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 р. ліквідовано Апеляційний суд м. Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2018 року № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Таким чином, розгляд справ та матеріалів, що знаходились у провадженні Апеляційного суду м. Києва та Апеляційного суду Київської області, з урахуванням нового автоматичного розподілу справи, здійснюється Київським апеляційний судом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка з'явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 14 травня 2012 року ОСОБА_7 складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку /а.с.5/.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_7 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14.05.2012 р. відповідачем здійснювалося зняття коштів з карткового рахунку, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем не здійснювалося, у зв'язку з чим, станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 2 225,46 грн /а.с.4/.

За цим же розрахунком заборгованості позивач здійснював нарахування відсотків за кредитним договором у різний період часу застосовуючи різну процентну ставку, в тому числі і різну підвищену процентну ставку на прострочену заборгованість. Так, з 19.05.2014 р. по 31.08.2014 р. процентна ставка становила 30%, з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. - 34,8%, а з 01.04.2015р. по 28.02.2018 р. - 43,2%.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами частини четвертої статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування», про те, що якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити споживача, поручителя та інших зобов'язаних за цим договором осіб про зміну такої ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Таке повідомлення має містити підставу зміни розміру процентної ставки, нову процентну ставку та зазначення дати, з якої застосовуватиметься нова ставка; ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» про те, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом; ст.ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України, про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена 14 березня 2018 р. у справі № 515/1844/16-ц Верховним Судом.

Доводи апеляційної скарги, про порушення права банку отримувати проценти на рівні відсоткової ставки під час укладення кредитного договору - 36%, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до розрахунку, відсоткова ставка, до її підняття в односторонньому порядку становила 30% /а.с.4/. Період за який судом стягнуто заборгованість по відсоткам по 31.08.2014 р., банк зобов'язаний був повідомити позичальника про відповідні зміни відсоткової ставки по кредиту до 34, 80 %, що позивачем здійснено не було. Окрім того, розрахунок самим позивачем здійснено з урахуванням поетапного підвищення процентної ставки, іншого розрахунку, на рівні процентної ставки по укладеному договору не надано, як і не заявлено таких вимог в суді першої інстанції.

Таким чином, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника. Наявність посилання у Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку щодо обов`язку клієнта регулярно ознайомлюватись зі змінами до Умов і Правил надання банківських послуг на сайті «ПриватБанку» не є належним та допустимим доказом погодження зміни процентної ставки з позичальником.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 100,00 грн., суд першої інстанції дійшов також вірного висновку про те, що то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки пеня, це вид цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, а комісія, це плата за надані послуги. Позивачем у розрахунку заборгованості наведена загальна сума нарахувань за різними видами зобов`язань, пенею та комісією, в загальній сумі 100,00 грн., що унеможливлює перевірити вірність нарахувань за кожним зобов`язанням.

Доводи апеляційної скарги в цій частині відсутні, окрім формального посилання на те, що ОСОБА_7 був ознайомлений з умовами договору, тому колегія суддів апеляційної інстанції позбавлена можливості їх перевірки.

Щодо нарахування позивачем до сплати відповідачу штрафу в якості фіксованої та процентної складової, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування, в тому числі і одночасне застосування двох видів штрафу, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція також взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Враховуючи, що судом першої інстанції встановлена сума заборгованості відповідача за кредитом на загальну суму 2482,64 грн, що складається із заборгованості за тілом - 2 225,46 грн, та заборгованості за процентами - 257,18 грн, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду, сума штрафу, як неустойки, яка обчислюється у відсотках від суми не виконаного або неналежно виконаного зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача становить 124,13 гривень, як також вірно визначено судом першої інстанції, відповідно до умов укладеного договору.

Окрім того, в апеляційній інстанції, представником позивача було подано письмові пояснення на подану апеляційну скаргу, мотивуючи підвищення відсоткової ставки переукладенням договору, шляхом видачі нової картки з іншими тарифами, докази смс-інформування відповідача про зміни відсоткової ставки, та копії наказів про зміну тарифів, які колегія суддів не приймає, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивачем самостійно обрано підстави, на яких ґрунтуються позовні вимоги та докази, якими позивач ці вимоги обґрунтовує.

Рішення судом першої інстанції прийнято з огляду на виключно ті докази, які були надані позивачем.

Апелянтом причин, що об'єктивно не залежали від нього, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв'язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, на які апелянт посилається в письмових поясненнях на апеляційну скаргу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» Литвиненко ОлениЛеонідівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: