Справа № 652/69/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дамчука О.О.

при секретареві Крат С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Високопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.11.2010 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Враховуючи те, що відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому станом на 04.04.2018 року має заборгованість 19610,20 грн., яка складається з наступного: 6582,20 грн. тіло кредиту; 3823,13 грн. відсотки за користування кредитом; 7794,86 грн. нарахована пеня, а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послу: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 910,01 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1910,20 грн. за кредитним договором № б/н від 12.11.2010 року та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за дорученням ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала посилаючись на те, що з 2010 року користується послугами ПАТ КБ «Приватбанк» та непорозумінь з банківською установою не було. 14 вересня 2016 року невстановлені особи телефонували на її мобільний номер з трьох різних номерів по декілька разів. Згодом її телефонний номер перестав обслуговуватись мобільним оператором. Таким чином зловмисники отримали нову СІМ-картку з номером відповідача, що в свою чергу дало їм доступ до її карткового рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк». Протягом 15-17 вересня 2016 року зловмисники зняли готівкою із карткового рахунку відповідача через банкомати міста Києва 1266,00 грн. (сумами 212,00 грн., 107,00 грн. та 947,00 грн.), а також уклали миттєву розстрочку на суму 3952,00 грн. із щомісячними платежами по 443,94 грн. на 12 місяців, чим спричинили щомісячне списання коштів з жовтня 2016 року по вересень 2017 року на загальну суму 5430,36 грн. Таким чином шахрайськими діями відповідачу було нанесено шкоду на суму 6696,36 грн. На час крадіжки кредитних коштів у відповідача існувала заборгованість по кредиту та з часу викрадення коштів щомісячно продовжувала вносити гроші в сумі по 250-300 грн. для погашення кредиту. Однак через крадіжку коштів збільшувалась заборгованість та нараховувались комісії пені та штрафи, погасити які відповідач вже не мала змоги. В листопаді 2016 року працівники Високопільського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» надали відповідачу інформацію що оформлена «Миттєва розстрочка» на суму 4000,00 грн. У звязку з цим відповідач звернулася до Високопільського відділення поліції з вимогою вжити заходи для виявлення зловмисників. Лише 07.12.2016 року від відповідача було прийнято заяву та відкрите кримінальне провадження №0000324, та визнано потерпілою особою. Незважаючи на те, що представникам ПАТ КБ «Приватбанк» було відомо на заяву відповідача, що «Миттєва розстрочка» була укладена злочинним шляхом, з рахунку продовжували щомісячно 17 числа списувати суму щомісячного платежу, чим збільшували заборгованість, що в свою чергу призводило до нарахувань штрафних санкцій. 02 серпня 2017 року відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із проханням перерахунку заборгованості станом на 16 вересня 2016 року, оскільки кошти було викрадено невідомою особою, однак відповідачу було відмовлено. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2, за дорученням ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала, додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_2 дійсно користувалась послугами ПАТ КБ « Приватбанк», зокрема, щодо карткового кредиту. Станом на 27.07.2016 року її заборгованість перед банком становила 2605.50 (згідно розрахунку заборгованості, наданої банком).

Аналіз виписок по кредитній картці відповідача та розрахунку заборгованості по кредиту свідчить про те що 28.07.2016 року невідомою особою на картковий кредитний рахунок відповідача за № ... 0795 було зараховано 1000 грн. за договором про оплату товару частинами в м. Дніпропетровськ .

Згідно витягу з банківського рахунку № 5168.. .8419, відкритого на відповідача з 28.08.2016 року по 28.07.2017 року була здійснена оплата товару частинами в м. Дніпропетровськ на загальну суму 1487.54 грн. Перша сума списання за даним договором була здійснена 28.08.2016 року (рівно через місяць після зарахування на картковий рахунок ....0795 - 1000 грн.), що дає підстави вважати, що списання коштів із карткового рахунку № 51... 8419 здійснювалось саме за вказаним вище договором про оплату товару частинами, до укладення якого відповідач не має жодного відношення, оскільки в м. Дніпропетровськ нічого ну купувала та жодного разу там не була.

Таким чином, невідомо підстави списання з карткового рахунку № 5168...8419 - 1487.54 грн. та походження зарахованої на картку №... 0795 -1000 грн.

В подальшому банком, як зясувалось, з невідомих підстав, було відкрито на відповідача рахунок № ... 1837 , з якого в м. Києві з банкомату знято 16.09.2016 року - 319 грн. та 947 грн., а з 17.09.2016 року по 17.10.2017 року, списано по договору оплати товару частинами в м. Дніпропетровськ на суму 5398.32 грн.

Щодо зняття фізичною особою коштів із рахунку на відповідача в м. Києві на даний час ведеться досудове розслідування в м. Києві, отримати інформацію про хід розслідування даної справи не вдалося. Таким чином, позивач безпідставно включив до розрахунку заборгованості за кредитом 8725.94 грн.( 1487.54 грн. - оплата частинами за договором від 28.07.2016 року по м. Дніпропетровськ (рахунок 5168. ..8419), 5398.32 грн.- оплата частинами за договором від 17.10.2016 року по м. Дніпропетровськ, та 1266 грн, - кошти, зняті невідомою особою в м. Києві та 574 .08 грн. (рахунок № ....1837), зараховані з кредитного рахунку № ...9055 на рахунок .. .38, відкриті в банку на імя відповідача.)

Враховуючи, безпідставне включення до розміру заборгованості вказаної суми, він є неправильним, нарахована в розрахунку сума не відповідає розміру фактично отриманих відповідачем в банку коштів у кредит. Жодної конфіденційної інформації відповідач не передавала іншим особам, про підстави наявності у неї зазначеної суми боргу банк своєчасно не повідомляв, свою кредитну картку № .. .0795 не втрачала. Також зазначила, що банк належним чином не повідомляв відповідача про умови надання банківських послуг, у звязку з чим відповідач не мала належної інформації як споживач, тому підстави для задоволення позову банку відсутні.

Вислухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту

Як встановлено судом, 12.11.2010 року ОСОБА_2І ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», та склавши заяву, надала згоду що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримала кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно укладеного договору відповідач взяла на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не порушувала, що підтверджується наданими позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.11.2010 року, а саме, як зазначає ОСОБА_2 у судовому засіданні та вбачається в наданому розрахунку до 14.09.2016 року, вона користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі (а.с. 6-8). Також, із поданого розрахунку вбачається, що починаючи з 15.09.2016 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування.

Факт списання коштів з кредитного рахунку ОСОБА_2 також підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку останньої (а.с. 95-110).

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000324 ОСОБА_2 07.12.2016 року звернулася до Високопільського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області із заявою щодо вчинення шахрайських дій, яка 07.12.2016 року внесена до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за частиною першої статті 190 КК України. (а.с. 46).

02.08.2017 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про крадіжку коштів з кредитного карткового рахунку номер 389055, а також зробити перерахунок по кредитному договору, також повідомила про досудове розслідуванням кримінального провадження за даним фактом (а.с.49), однак, листом від 16.08.2017 року, ПАТ КБ «Приватбанк» відмовило ОСОБА_2 в задоволенні вказаної заяви (а.с. 51).

В подальшому було змінено підслідність у кримінальному провадженні № 0000324 та воно направлено для проведення розслідування до м. Києва, оскільки злочин вчинений саме у м. Києві.

Крім цього, відповідачем надано до суду фото особи, яка знімала кошти з банкомату в м. Києві 15.09.2016 року, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді в рамках кримінального провадження в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 162-163).

Пунктом 6.6 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ШНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції

Пунктом 3.1.3. Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку

Положенням ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 виконала свої обовязки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту, відповідно до умов договору, повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. У свою чергу позивачем не надано належних доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, також у судовому засіданні представником позивача було відмовлено в перерахунку заборгованості за кредитним договором, у звязку з вчиненням крадіжки невідомою особою кредитних коштів з картки відповідача.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71 цс 15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права, а саме, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операцій що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної Ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 1054, 1073 ЦК України, ст. ст. 19, 81, 89, 209, 212, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволені позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Дамчук