Номер провадження: 22-ц/813/963/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ковязіної А.Д.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: КП «ЖКС « Порто- Франковський»,

треті особи: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Державна фіскальна служба в Одеській області, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.11.2018 року, ухваленого суддею Бойчуком А.Ю.,

встановив:

09.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП «ЖКС «Порто - Франківський» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з КП «ЖКС «Порто-Франковський» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 109 091 грн.; упущену вигоду в сумі 30000 грн.; моральну шкоду в сумі 100000 грн.; не чинити перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні ремонтно-будівельних робіт по відновленню веранди, площею 38,0 кв.м., відповідно до технічного паспорту від 12.03.2018 року, виготовленого Приватним підприємством «УКРЕЛТРАНС», не збільшуючи її розмір, яка є частиною житлового приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з КП «ЖКС «Порто-Франковський» на користь ОСОБА_2 витрати на проведення оціночно-будівельної експертизи судовим експертом в сумі 7 200 грн.

ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1. 16.04.2018 року позивач уклав договір оренди з фізичною особою підприємцем ОСОБА_6, за яким передав їй в оренду частину свого нежитлового приміщення, а саме, веранду, площею 38,0 кв.м. Згідно умов договору оренди вона розпочала здійснювати капітальний ремонт веранди: - почала виконувати роботи по заміні покрівлі та розпочала встановлення огороджуючих стін в межах фундаменту, не збільшуючи розмір існуючої веранди. 23.05.2018 року, в період коли ремонт ще не був закінченим, працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» незаконно були здійсненні роботи по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини вищезазначеного нежитлового приміщення, а саме, веранди, площею 38,0 кв.м. У веранді повністю зруйновані стіни з цегли та розламано і повалено дах над цим приміщенням. Тобто, на теперішній час, веранда площею 38,0 кв.м. зовсім не існує. Отже, нежитлове приміщення, яке позивач придбав за договором купівлі-продажу площею 93,3 кв.м. стало значно меншою площею, а саме, 55,3 кв.м. Таким чином, позивач вважав, що шляхом руйнування та демонтажу веранди йому завдана майнова шкода КП «ЖКС «Порто- Франківський». Вказував, що у зв'язку із тим, що частина його нежитлового приміщення - веранда, є об'єктом оренди, зруйнована працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський», позивач позбавлений можливості отримувати доходи, які міг би отримувати на підставі договору оренди нежитлового приміщення. Починаючи з 01.06.2018 року упущена вигода складає 10 000 грн., що еквівалентно 385 доларів США щомісячно, на 01 09.2018 року складатиме 30000 грн. Також, за наслідками протиправної поведінки відповідача, як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили позивачу моральні страждання, та завдану йому моральну шкоду позивач оцінив у 100000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.11.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представникОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення при розгляді справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргупредставник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував достовірність інформації про обставини, що саме працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» було здійснено роботу по демонтажу та руйнуванню веранди площею 38,0 кв.м., що стало підставою відмови в задоволені позовних вимог, є помилковими. Цей висновок спростовується тим, що за інформацією відповідача особи, які приймали участь у руйнуванні та демонтажу веранди, працюють в КП «ЖКС «Порто-Франківський» і займають відповідні посади. Крім того представник відповідача не заперечував стосовно того, що саме працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» було здійснені роботи по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини нежитлового приміщення веранди площею 38,0 кв.м. Крім того, додатковими доказами у справі, які підтверджують що саме працівниками КП «ЖКС «Порто- Франківський» було здійснено роботу по демонтажу та руйнуванню веранди є відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що на їх думку веранда площею 38,0 кв.м. являється самочинним будівництвом, і тому визнає що їх працівники в межах своїх повноважень здійснили її демонтаж, руйнування та знесення; доповідна записка директора КП «ЖКС «Порто-Франківський» № 1187/4 від 04.05.2018 року на ім'я в.о. голови Приморської районної адміністрації ОМР (в якій зазначено, що на думку директора КП «ЖКС «Порто-Франківський», веранда 38,0 кв.м., як частина нежитлового приміщення, являється самочинно побудованою літньою площадкою, яку необхідно знести); схематичний план (доданий до відзиву відповідача), в якому відображено, на його думку, самовільно збудована літня площадка, а насправді веранда 38,0 кв.м., як частина нежитлового приміщення.

В судове засіданні ОСОБА_2, представник Державної фіскальної служби в Одеській області та ОСОБА_3 не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2-ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник КП «ЖКС «Порто-Франковський» та представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме працівниками КП ЖКС «Порто-Франківський» було дано вказівку щодо демонтажу «веранди» площею 38,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, та що було саме працівниками КП ЖКС «Порто-Франківський» було здійснено роботу по її демонтажу.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Суд першої інстанції не звернув увагу та не надав належну правову оцінку відповідям на адвокатський запит ( а.с.47-52), внаслідок чого були зроблені не вірні висновки та безпідставно і необґрунтовано відмовлено у задоволені позовних вимог.

Таким чином, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; на підставі п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,3 кв.м. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05.04.2018 року. Відповідно до технічного паспорту від 12.03.2018 року зазначене нежитлове приміщення знаходиться на першому поверсі трьохповерхового будинку, загальною площею 93,3 кв.м. і складається з: - основного приміщення, площею 2 41,5 кв.м.; - вбиральні, площею 1,2 кв.м.; - топічної, площею 1,8 кв.м.; - підсобного приміщення, площею 10,8 кв.м.; - веранди, площею 38,0 кв.м.

В частині зазначеного нежитлового приміщення, а саме веранді, площею 38,0 кв.м. здійснювався капітальний ремонт: почались виконуватись роботи по заміні покрівлі та розпочалось встановлення огороджуючих стін в межах фундаменту, не збільшуючи розмір існуючої веранди.

23.05.2018 року, в період, коли ремонт ще не був закінченим, були здійсненні роботи по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини вищезазначеного нежитлового приміщення, а саме, веранди, площею 38,0 кв.м. У веранді, площею 38,0 кв.м. повністю зруйновані стіни з цегли та розламано і повалено дах над цим приміщенням. Тобто, на теперішній час, веранда площею 38,0 кв.м. не існує. Отже, нежитлове приміщення, яке позивач придбав за договором купівлі-продажу площею 93,3 кв.м. стало значно меншою площею, а саме, 55,3 кв.м.

Згідно Висновку оціночно-будівельної експертизи №51 від 27.06.2018 року, вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню зруйнованої веранди нежитлового приміщення 1-го поверху АДРЕСА_1 складає 109091 грн. (а.с.20-25).

Виконання робіт по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини вищезазначеного нежитлового приміщення було здійснено працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» підтверджується матеріалами справи.

Так, в позовній заяві ОСОБА_2 посилався на те, що руйнування частини нежитлового приміщення здійснювали близько чотирьох осіб, серед яких був сантехнік ОСОБА_7 (так він себе назвав) та ще двоє осіб, які представилися майстрами дільниці № 6 КП «ЖКС «Порто-Франківський» і назвали себе ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Вони діяли під керівництвом начальника дільниці № 6 ОСОБА_10

З метою з'ясування осіб, які здійснили руйнування частини нежитлового приміщення, на адресу відповідача - КП «ЖКС «Порто- Франківський» 04.06.2018 року був направлений адвокатський запит з проханням надати інформацію стосовно того, чи працюють і яку посаду займають в КП «ЖКС «Порто-Франківський» ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7. КП «ЖКС «Порто-Франківський» на адвокатський запит надало відповідь від 06.06.2018 року вих. № 1537/11 в якій зазначено, що такі особи справді працюють в КП «ЖКС «Порто-Франківський» і займають відповідні посади: - начальник виробничої дільниці № 6, - майстер виробничої дільниці № 6,- теплотехнік виробничої дільниці № 6, - слюсар-сантехнік виробничої дільниці № 6 (а.с.51-52).

Крім того, для з'ясування підстав, які стали причиною для руйнування та демонтажу веранди був направлений адвокатський запит, з відповіді на який вбачається, що згідно розпорядження Приморської районної адміністрації № 154 від 17.05.2018 року «Про відновлення благоустрою та приведення прилеглої території до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 до належного санітарного стану», та - Розпорядження Приморської районної адміністрації № 96 від 30.03.2018 року «Про приведення самовільно реконструйованого нежитлового підвального приміщення до первісного стану» (а.с.47-50)

Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що, на їх думку, веранда площею 38,0 кв.м. являється самочинним будівництвом, і тому їх працівники в межах своїх повноважень здійснили її демонтаж, руйнування та знесення. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає що ним було виявлено факт проведення робіт по реконструкції нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, без дозволу на виконання будівельних робіт. В зв'язку з цим 04.05.2018 року директором КП «ЖКС «Порто-Франківський» було направлено Доповідну записку № 1187/4 на ім'я в.о. голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що представник відповідача не заперечував стосовно того, що саме працівниками КП «ЖКС «Порто- Франківський» були здійснені роботи по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини нежитлового приміщення веранди площею 38,0 кв.м.

Всі вказані обставини в сукупності дають підставу дійти висновку, що 23.05.2018 року працівники КП «ЖКС «Порто-Франківський» здійснили роботи по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини нежитлового приміщення веранди площею 38,0 кв.м., яка знаходиться на першому поверсі трьохповерхового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Постановляючи власне судове рішення, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, працівниками КП «ЖКС «Порто-Франківський» були здійснені роботи по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини нежитлового приміщення веранди площею 38,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_2, чим спричинено останньому збитки розмір яких встановлено висновком оціночно-будівельної експертизи №51 від 27.06.2018 року та становить 109091 грн. (а.с.20-25).

Посилання представника відповідача на виконання КП «ЖКС «Порто-Франківський» розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №154 «Про відновлення благоустрою та приведення прилеглої території до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 до належного санітарного стану» не може бути підставою для проведення робіт по демонтажу, руйнуванню та знесенню частини нежитлового приміщення позивача.

Також колегія суддів вважає помилковим посилання КП «ЖКС «Порто-Франківський» на ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», відповідно до якої, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Колегія суддів дійшла до висновку, що позивач, здійснюючи заміну матеріалу частини стін веранди на цегляну, площею 38 кв.м. не здійснював реконструкцію нежитлового приміщення у розумінні пункту 3.21. ДБН А. 2.2.-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», яким встановлено, що реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об'єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукту, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Відповідно до пункту 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001 року в редакції від 29.01.2013 року, заміна матеріалу частини стін без збільшення розміру фундаменту не належать до самочинного будівництва.

Здійснення позивачем заміни матеріалу частини стін веранди, площею 38 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, не являється самочинним будівництвом.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини завдавала шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодовувати шкоду.

Підсумовуючи викладе, колегія суддів дійшла висновку, що позивач підтвердив факт завдання шкоди за участю відповідача КП «ЖКС «Порто-Франківський», розмір завданої шкоди, а також докази того, що з вини відповідача завдана шкода, при цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому позов щодо стягнення шкоди з КП «ЖКС «Порто-Франківський» у розмірі 109 091 грн. підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами внесеним постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року та №1 від 27.02.2009 року, визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами внесеним постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року та №1 від 27.02.2009 року визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами внесеним постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року та №1 від 27.02.2009 року визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач ОСОБА_2, обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди посилався на те, що неправомірними діями відповідача йому, як потерпілій особі, завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події; страх можливого повторення подій по відношенню до інших приміщень (кімнат) цього ж нежитлового приміщення; негативні переживання та спогади; насторога, тривога, емоційні та інші реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту; переживання перед орендарем стосовно руйнування орендованого приміщення і очікування в зв'язку з цим негативних наслідків; тимчасова відірваність від активного соціального життя; знижений та нестійкий настрій; порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Отже, наслідки протиправної поведінки відповідача, як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та рівноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили позивачу моральні страждання. Крім того ОСОБА_2 звертав увагу на те, що характер правопорушення - значний, так як, незаконно без правових підстав зруйнована частина його нежитлового приміщення - веранда, площею 38 кв.м., яка являлася предметом договору оренди, тобто він, як власник, із-за незаконних дій відповідача не лише втратив частину свого майна, а й щомісячний дохід у вигляді орендної плати за зруйноване приміщення.

Враховуючи вищенаведене, оскільки суд визнав, що своїми діями відповідач КП «ЖКС «Порто-Франківський» порушив права ОСОБА_2 на володіння та користування належним йому майном, колегія суддів дійшла до висновку щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням характеру та глибини душевних страждань ОСОБА_2, пов'язаних з противоправними діями відповідача, а також засад розумності, виваженості та справедливості, заявлений позивачем розмір шкоди є завищений, а тому суму відшкодування моральної шкоди слід стягнути у розмірі 70000 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення упущеної вигоди в сумі 30000 грн., колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволені цих позовних вимог за їх недоведеністю.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання не чинити перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні ремонтно-будівельних робіт по відновленню веранди, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач такі перешкоди здійснює.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що у відповідності до п.1, 3, ч.1, ст.376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених ОСОБА_2позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача КП «ЖКС «Порто-Франківський» на користь ОСОБА_2 понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог та витрати на проведення оціночно-будівельної експертизи судовим експертом.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14.11.2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франковський», за участю третіх осіб: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Державної фіскальної служби в Одеській області та ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франковський» (ЕДРПОУ 35303262) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) майнову шкоду в сумі 109 091 (сто дев'ять тисяч дев'яносто одна грн. 00 коп.) гривень; моральну шкоду в сумі 70 000 (сімдесят тисяч грн. 00 коп.) гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франковський» (ЕДРПОУ 35303262) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на проведення оціночно-будівельної експертизи судовим експертом в сумі 7 200 грн.; судовий збір в сумі 4477,28 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.03.2019 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева