Номер провадження: 22-ц/813/4726/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - Поповської Інни Петрівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про внесення змін до договорів купівлі- продажу від 13.11.2007 року за № Р5012 та №5009, додавши до них пункт, що «Кожна із сторін договору має право на повагу його честі і гідності».

Позовна заява мотивована тим, що протягом останніх десяти років, після укладення з відповідачем договору купівлі-продажу, за яким він придбав в останньої земельну ділянку, вона принижує його честь та гідність.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі за спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Одеської міської ради - Поповська Інна Петрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог по суті, за їх безпідставності, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

-договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки сторонами були укладені 13 листопада 2007 року;

-протягом останніх десяти років, після укладення з відповідачем договору купівлі-продажу, за яким позивач придбав в останньої земельну ділянку, вона свідомо принижує його честь та гідність, подаючи звернення та скарги, в яких називає його шахраєм;

-про обізнаність ОСОБА_1 щодо набуття ним у власність від відповідача частини нежитлової будівлі та земельної ділянки та про початок принижування відповідачем його честі і гідності відповідачем майже одразу після укладення договорів купівлі- продажу будинку та земельної ділянки від 13 листопада 2007 року, не заперечується самим позивачем;

- за захистом своїх прав шляхом подання до суду позову про внесення відповідних змін у договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 13 листопада 2007 року доповнивши їх пунктом, що «Кожна із сторін договору має право на повагу його честі і гідності» позивач звернувся через 11 років після того, як йому стало відомо про приниження відповідачем його честі і гідності у зв`язку з придбанням ним права на частку у нерухомості;

-відповідач не спростовуючи обставини на які посилається позивач щодо приниження його честі і гідності відповідачем, просила застосувати до заявлених вимог позовну давність;

-позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження поважності причини пропущення строків позовної давності.

Такий висновок районного суду відповідає встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що:

- згідно з договором купівлі продажу №Р5024 від 13.11.2007 року, укладеним між продавцем ОСОБА_3 та покупцями ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , покупцями було отримано у власність 1/1 частки нежитлової будівлі. Договір посвідчений нотаріусом та внесений в єдиний реєстр прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ;

-позивачем також було придбано земельну ділянку площею 0,0995 га., що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.11.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом та відомості внесено до реєстру за №5021 та 26.02.2008 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, було отримано державний акт на вищезазначену земельну ділянку;

- з приводу шахрайських дій позивача відповідач звертався 27.11.2018 року із заявою про притягнення його до кримінальної відповідальності, однак постановою слідчого кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину із посиланням також на пропущення строків давності.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В апеляційній скарзі та у наданих в судовому засіданні в апеляційному суді поясненнях представник Одеської міської ради зазначив, що оскаржуваним судовим рішенням зачіпаються права Одеської міської ради тим, що договори, про внесення зміни про доповнення яких пунктом «кожна із сторін договору має право на повагу його честі і гідності» заявлені відповідні позовні вимоги, пов`язані з землею, на повернення якої у комунальну власність претендує Одеська міська рада і щодо якої вже тривалий час існує і продовжується судовий спір. Представник апелянта зокрема зазначив, що на даний час не вирішений спір між Одеською міською радою та Павловими про витребування земельної ділянки з тих підстав, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано. Але до скасування рішення суду, набувач земельної ділянки ОСОБА_2 встигла отримати правовстановлюючі документи на землю та відчужити її ОСОБА_5 . Враховуючи, що скасування судового рішення, на підставі якого земельна ділянка вибула з комунальної власності, було скасовано, дана обставина свідчить, що земельна ділянка вибула поза волею Одеської міської ради, як органу, що діє в інтересах територіальної громади міста Одеси. Оскільки земля була відчужена третій особі, Одеська міська рада не оспорюючи сам договір про відчуження, звернулася до останнього власника з вимогами про витребування земельної ділянки з підстави ст. 388 ЦПК України. Дане судове рішення, яким відмовлено у вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у зв`язку зі спливом позовної давності, впливає на права Одеської міської ради, як сторони не вирішеного спору щодо земельної ділянки, оскільки відмова у вимогах про внесення змін до договорів у зв`язку зі спливом строку позовної давності означає обґрунтованість заявлених вимог і можливість використати це рішення суду як доказ у невирішеному спорі про пропуск Одеської міської радою позовної давності при зверненні з вимогами про витребування земельної ділянки.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судова колегія виходячи з того, що предметом існуючого спору між Одеською міською радою та ОСОБА_1 , як співвласником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є земельна ділянка площею 0,0825 га. за цією ж адресою, і дана земельна ділянка є предметом та невід»ємною частиною договорів, про внесення змін до яких позивачем заявлені вимоги про внесення відповідних змін, вважає що в даному випадку оскаржуваним рішенням може зачіпатися інтерес Одеської міської ради, але виключно як сторони спору про витребування земельної ділянки, який на даний час не вирішений судом.

При таких обставинах відсутні підстави для закриття апеляційного провадження згідно ч.3 ст. 362 ЦПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга, подана Одеською міською радою підлягає вирішенню по суті.

Як вже зазначалося, Одеська міська рада визначилася зі способом захисту своїх прав щодо спірної земельної ділянки, обравши на власний розсуд подання позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Визначальним для задоволення заявлених Одеською міською радою позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння в даному випадку є встановлення або доведення обставин, що майно дійсно вибуло від власника поза його волею.

Враховуючи наведене задоволення вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння не пов`язується з дійсністю відплатного договору, на підставі якого (яких) набувач придбав у власність спірну земельну ділянку, а також з добросовісністю самого набувача.

Разом з тим у відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України сторони мають добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання якими не допускається.

Ініціювання штучних спорів для ухвалення судових рішень виключно з метою використання їх, як доказової бази в невирішених спорах є зловживанням процесуальними правами.

В даному випадку сам факт конфлікту між сторонами договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 13.11.2007 року з питань честі і гідності підтверджується зверненням ОСОБА_2 до органів поліції зі звинуваченнями ОСОБА_1 у шахрайстві, за наслідками розгляду якого кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Оскільки обставини, якими позивач обґрунтував заявлені вимоги про внесення змін до договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме у зв`язку приниження його честі і гідності у зв`язку з придбанням ним у відповідача нерухомого майна, відповідачем не спростовані, суд першої інстанції правильно виходив з обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Така заява про застосування позовної давності до суду першої інстанції до ухваленням ним рішення по суті спору була подана відповідачем.

В свою чергу встановивши, що позивач знав про порушення своїх прав відповідачем в частині приниження честі і гідності, які почалися одразу після придбанням позивачем у відповідача нерухомого майна у 2007 році, і що позивач подав відповідний позов до суду через майже 11 років не обґрунтувавши поважності причин пропуску позовної давності, суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про штучність заявленого позову через зловживання своїми процесуальними правами саме сторонами справи, Одеською міською радою не доведені. Посилання, що сторони вели себе узгоджено і що позивач не оскаржив рішення суду, яким йому відмовлено у позові і навпаки повідомив про нього Одеську міську раду, яка не виключає, що ОСОБА_1 буде використовувати судове рішення, як підставу для доведеності пропуску позовної давності Одеською міською радою не є достатньою підставою вважати, що подання позову відбулося через зловживання сторонами, зокрема позивачем, своїми процесуальними правами. Наведені представником Одеської міської ради доводи не засновані на допустимих і достатніх доказах і по суті є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Крім того, представник апелянта не пояснив з чого він виходив, що Одеська міська рада при поданні позову про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння дійсно пропустила строк звернення до суду і навіть у разі пропуску такого строку у суду відсутні підстави для його поновлення саме через існування оскаржуваного в даній справі рішення про відмову у внесенні змін до договорів купівлі-продажу у зв`язку з пропуском позовної давності.

Враховуючи наведене у апеляційного суду відсутні достатні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради Поповської Інни Петрівни - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.12.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова