Справа № 404/2507/19
Номер провадження 2/404/639/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 8 742,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.04.2019 р. еквівалентно 236 747,25 грн., з яких 5 000,00 доларів США позики, 3 555,62 доларів США процентів за користування позикою та 186,57 доларів США процентів річних.

В обґрунтування позову зазначено, що 10.04.2017 р. відповідач взяв у позивача в позику 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 01.04.2019 р. складає 135 408,84 грн. строком до 31. 12. 2017 року. Даний факт засвідчений та підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно .

Відповідно до зазначеної розписки відповідач взяв на себе зобов`язання до 31.12.2017 р. повернути суму позики та додатково проценти від суми позики в розмірі 3% на місяць.

Відтак, враховуючи домовленість сторін про розмір процентів та порядок їх нарахування, нарахуванню та стягненню з відповідача підлягають проценти за користування позикою в розмірі 3% на місяць, що становить 150 доларів США на місяць, а всього в сумі 3 555,62 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 01.04.2019 р. складає 96 286,09 грн.

З урахуванням зазначеного, відповідачу підлягають нарахуванню також проценти у зв`язку з простроченням з 01.01.2018 р. виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 186,57 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ складає 5 052,32 грн., а тому просить позов задовольнити повністю , стягнути сплачений судовий збір в сумі 2367,47 грн. та витрати за правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Представником позивача позов підтримано повністю ( а.с. 37).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 16,21,31) та додатково через сайт Судової влади ( а.с. 36), поважні причини неявки суду не повідомлено.

Згідно ст. ст. 223,280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні факти.

Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується розпискою від 10.04.2017 року ( а.с. 38- оригінал).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж- суму грошових коштів (суму позики) або таку ж- кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ст. 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 про стягнення боргу за договором позики (надалі також ~ «Постанова»), «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також , засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей».

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі від 23.09.2015 р. у справі № 6-14950св15 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Також, як зазначено у Постанові, договір позики є двостороннім правочином, а також: він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж- якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання та відсотки за користування грошовими коштами за договором позики.

Відтак, враховуючи домовленість сторін про розмір процентів та порядок їх нарахування, нарахуванню та стягненню з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі 3% на місяць, що становить 150 доларів США на місяць, а всього в сумі 3555,62 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 01.04.2019 р. складає 96 286,09 грн.

З урахуванням зазначеного, підлягають стягненню також проценти у зв`язку з простроченням з 01.01.2018 р. виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 186,57 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ складає 5 052,32 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року зазначено , що частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

В даному випадку право позивача визначити заборгованість у доларах США.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

04.07.2018 р. в постанові по справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічна правова позиція щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц. В цій постанові також визначено, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн..

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2367,47 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 202,207, 525-526,1046,1047, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.134-142, 265,268, 280-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН- НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН- НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 8742,19 доларів США , що за офіційним курсом НБУ станом на 01.04.2019 р. еквівалентно 236 747,25 грн., з яких 5 000,00 доларів США позики, 3555,62 доларів США процентів за користування позикою та 186,57 доларів США процентів річних та 2367,47 грн. судового збору .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда