Ухвала

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 450/541/18

провадження № 61-20284ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зведеної огорожі незаконною, зміну її конструкції та зобов`язання дотримуватись правил добросусідства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання зведеної огорожі незаконною, зміну її конструкції та зобов`язання дотримуватись правил добросусідства.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить земельна ділянка 0,3481 га, передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території села Давидів Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, а також житловий будинок.

У 2017 році ОСОБА_2 звів огорожу з металопрофілю між їхніми домоволодіннями, висота якої складає більше 2,5 м, чим порушив санітарні норми СН-72, якими передбачено, що огорожу слід проектувати лише у випадках, коли вона вимагається умовами експлуатації та охорони підприємств будівель та споруд. Висота огорожі повинна бути не більше 2 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стінкою), при цьому нижня частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м, верхня частина огорожі повинна бути прозорою (відношення глухих частин огорож до прозорих не повинно перевищувати 50 %).

Посилаючись на те, що паркан збудований з порушенням відповідних норм забудови, без належної дозвільної документації, тому є самочинним будівництвом, порушує освітлення земельної ділянки та її будинку, що призводить до порушення норм інсоляції, умов природного освітлення та провітрювання приміщення, може вплинути на вартість будинку у випадку його реалізації. ОСОБА_1 просила суд визнати зведення огорожі ОСОБА_2 на спільній межі між присадибними ділянками сторін, що розташована на АДРЕСА_1 (огорожа між будинками № № АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3) у селі Давидів Пустомитівського району Львівській області незаконною; змінити конструкцію огорожі, щоб висота огорожі була не більше 2 м від рівня поверхні землі, при цьому нижня частина огорожі може бути глухою, висотою не більше 0,75 м, а верхня частина - прозорою (відношення глухих частин огорожі до прозорих не повинен перевищувати 50 %); зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватись правил добросусідства.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року (у складі судді Мусієвського В. Є.) у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року

(у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.) рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року залишено без змін.

06 листопада 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 08 жовтня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій даній справі є зобов`язання вчинити дії, а саме: визнання зведеної огорожі незаконною, зміна її конструкції та зобов`язання дотримуватись правил добросусідства.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною та незначної складності відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

У касаційній скарзі відсутні обґрунтовані підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 08 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання зведеної огорожі незаконною, зміну її конструкції та зобов`язання дотримуватись правил добросусідства відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська