Провадження № 2/369/1339/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20.02.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Ріпка Л.Ю.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 04.11.2013 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва, було розірвано шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

На даний час дитина проживає та зареєстрована разом із ОСОБА_1, у належній позивачці квартирі, за адресою: АДРЕСА_1.

Дитина повністю перебуває на утриманні позивача, яка забезпечує належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач участі у вихованні та забезпеченні дитини не приймає, з дитиною бачитися не бажає.

Рівень витрат, необхідний для забезпечення дитини, повністю покладений на позивача і в останній час забезпечити його вона одна не в змозі, а відповідач добровільно своєї участі не приймає.

Тому позивач просила задовольнити позов і стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь неї, ОСОБА_1, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.01.2019 року відкрито позовне провадження у цивільній справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач просить задовольнити позов, вимоги при цьому підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1 000,00 грн щомісячно.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При розгляді справи судом встановлено, 04.11.2013 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва, було розірвано шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, серія І-БК № 261532 являється ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 прізвище позивача зазначено як «Савченко». Відповідно до свідоцтва про шлюб від 04.12.2015 року, актовий запис № 1672 серія І-БК № 298832, прізвище позивача змінено на «Висоцька».

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Виконавчим комітетом Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11 травня 2018 року № 08-2/419 позивач проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 14.11.2018 року.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

З огляду на те, що неповнолітня дитина проживає з матір'ю і знаходяться на її утримання, вартість речей першої необхідність, вік, стан здоров'я дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1800 грн. щомісячно, що забезпечить утримання дитини відповідно до її віку. У матеріалах справи відсутні докази неможливості сплати аліментів у заявленому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 81, 84, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України, статтями 10, 13, 247, 258, 263, 267, 273, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 800 грн 00 коп (одна тисяча вісімсот грн.) щомісячно починаючи з 25.12.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У решті позову відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 26.02.2019 року.

Суддя: Дубас Т.В.