КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/403/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року місто Київ

справа № 761/21717/14-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за договором №001/14486/06 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 22 листопада 2006 року в розмірі 23274,41 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток №001/14486/06 від 22 листопада 2006 року в розмірі 23274 грн. 41 коп., а також 243 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

16 липня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2014 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2014 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи містять докази, які протирічать один одному, зокрема заявка на відкриття карткового рахунку датована 29 листопада 2016 року, а заява на зміну кредитного ліміту датована - 15 листопада 2006 року. Тобто кредитний ліміт не можна було змінити за два тижні до відкриття карткового рахунку.

Зазначав, що із заявою про відкриття карткового рахунку до банківські установи він не звертався, банківські картки не отримував та будь-якого руху коштів по відкритому картковому рахунку не проводив.

Вказував, що позивачем не було надано доказів про те, що він отримував у банківській установі будь-яку картку для розрахунків, не надано доказів руху коштів по картковому рахунку, який він зазначав у позовній заяві, а лише зазначена заборгованість станом на 07 травня 2014 року.

Посилався на те, що судом першої інстанції не було з'ясовано, що стало підставою для подання позивачем вказаного позову.

Вказував, що зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» являється комерційною торгівельною організацією, а не банківською чи фінансовою установою.

Відповідач в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №001/14486/06 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних), згідно умов якого банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та видає кредитну картку, категорія якої визначається держателем в заяві, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки (а.с.5-6).

Пунктом 1.3 договору визначено, що розмір кредитного ліміту складає 1000 грн.

22 листопада 2006 року відповідачем підписано заявку на відкриття карткового рахунку від 22 листопада 2006 року з кредитним лімітом у розмірі 1000 грн. (а.с.7).

15 листопада 2006 року ОСОБА_1 було підписано заяву фізичної особи на зміну кредитного ліміту, відповідно до якої кредитний ліміт було збільшено до 25000 грн. (а.с.8).

25 червня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу №01/06/11, згідно умов якого ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 від 22 листопада 2006 року №001/14486/06 (а.с.18-22).

На підтвердження своїх вимог позивачем до позовної заяви були долучені фотокопії вищезазначених документів.

Як вбачається з заявки на відкриття карткового рахунку в національній валюті фізичній особі - резиденту №001/14486/06 від 22 листопада 2006 року, датою відкриття рахунку зазначено 29 листопада 2006 року.

Разом з тим, заява на зміну кредитного ліміту була підписана відповідачем 15 листопада 2006 року, тобто до моменту укладення між сторонами договору №001/14486/06 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 22 листопада 2006 року, що не відповідає Правилам користування кредитною карткою «VISA».

Також позивачем до позовної заяви були долучені Правила користування кредитною карткою «VISA» (а.с.9-10), при цьому без зазначення редакції їх дії.

Крім того, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до позовної заяви було надано тарифи на обслуговування кредитної картки «Visa Classic» (а.с.11), в яких вказано, що тариф діє для карток, відкритих з 27 червня 2007 року, при цьому договір та заявка на відкриття карткового рахунку в національній валюті фізичній особі - резиденту №001/14486/06 були підписані між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 22 листопада 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направляв на ім'я відповідача ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань за договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних карток (особистих) №001/14486/06 від 04 червня 2013 року вих. №k0345 (а.с.12), згідно якої ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагав від ОСОБА_1 дострокового виконання боргових зобов'язань наступних сум:

залишок заборгованості за кредитом - 22651,63 грн.;

суму відсотків за користування кредитом - 622,78 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення та в суді апеляційної інстанції вказував на те, що він із заявою про відкриття карткового рахунку до банківські установи не звертався, банківські картки за вказаним договором не отримував та будь-якого руху коштів по відкритому картковому рахунку не проводив.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12червня 2014 року у справі №6-32цс13).

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви не було надано доказів того, що платіжна картка, яка передбачена умовами заяви на відкриття карткового рахунку від 22 листопада 2006 року була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Крім того, відповідно до змісту ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження вимог позову надав розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №001/14486/06 від 22 листопада 2006 року станом на 07 травня 2014 року, згідно з яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 23274,41 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 23274,41 грн., відсотки за користування кредитом - 0 грн., сума пені за прострочення зобов'язань - 0 грн. (а.с.13).

У пункті 11 постанови Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду.

З метою повного і всебічного розгляду справи та забезпечення сторонам рівних прав і можливостей у цивільному процесі, ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до журналу судового засідання, було витребувано у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» копію кредитної справи по договору №001/14486/06 від 22 листопада 2006 року про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та зобов'язано надати помісячний розрахунок заборгованості по вказаному договору та виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1

На виконання вказаної ухвали від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшло повідомлення про неможливість надати витребувані судом документи, оскільки 21 січня 2018 року, в неділю, в приміщенні, в якому працюють співробітники компанії, сталась пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 21 січня 2018 року та листом начальника Голосіївського районного управління ГУ ДСНС України у місті Києві від 31 січня 2018 року №24/248, в результаті якої було знищено оригінал договору №001/14486/06 від 22 листопада 2006 року про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток.

Разом з тим, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було надано суду помісячний розрахунок заборгованості по договору №001/14486/06 від 22 листопада 2006 року про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових картокта виписку по картковому рахункуОСОБА_1, який мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості відповідача та з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником та використано та які з підтверджували зміну кредитного ліміту з 1000 грн. до 25000 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором №001/14486/06 від 22 листопада 2006 року про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток не є достатнім доказом наявності у відповідача заборгованості у розмірі 23274,41 грн.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості, а будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача позивачем не надано.

Крім того, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, видачі банком відповідачу кредитної картки, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім'я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), а також наявності у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку.

Суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Також, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було дотримано норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи призначався у судові засідання на 30 вересня 2014 року та 21 жовтня 2014 року та відповідачу направлялися повістки за адресою: АДРЕСА_1, однак конверт з судовим повідомленням на 30 вересня 2014 року повернувся на адресу суду першої інстанції з відміткою «за закінченням встановленому строку зберігання», а доказів вручення судової повістки на 21 жовтня 2014 року або про повернення конверту на адресу суду з будь-якою відміткою матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

А тому, висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, суперечив вимога ст.ст.74, 76 та ч.1 ст.224 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: