Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 756/10251/18
провадження № 61-47670св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
представник заявника ОСОБА_2 ,
заінтересована особа Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року у складі судді Андрейчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт його безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Київ-2» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі ГУ МВС України в місті Києві) з 08 серпня до 05 вересня 2014 року, з 01 жовтня до 01 листопада 2014 року, з 03 січня до 02 лютого 2015 року, з 15 квітня до 15 травня 2015 року, заінтересована особа Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.
Заява мотивована тим, що встановлення факту йому потрібно для набуття в подальшому статусу учасника бойових дій з відповідними соціальними гарантіями.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції посилався на пункт частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та виходив з того, що законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі встановити статус учасника бойових дій, отже, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що в липні 2017 року заявник звертався до МВС України з приводу надання йому статусу учасника бойових дій, однак Управління у справах учасників антитерористичної операції МВС України відмовило заявнику у наданні такого статусу, оскільки за даними ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві за період проходження служби заявник до зони проведення антитерористичної операції не відряджався.
Жодного рішення про відмову у визнанні учасником бойових дій, яке могло б бути оскаржене в судовому порядку, цим органом не приймалося, отже, може бути захищене лише в судовому порядку. Законодавством не передбачено можливості особи, яка ініціює питання щодо надання їй статусу учасника бойових дій, звертатись безпосередньо до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що у серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт його безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Київ-2» ГУ МВС України в місті Києві з 08 серпня до 05 вересня 2014 року, з 01 жовтня до 01 листопада 2014 року, з 03 січня до 02 лютого 2015 року, з 15 квітня до 15 травня 2015 року, заінтересована особа Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.
Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
Із справи відомо, що ОСОБА_1 просив встановити факт його безпосередньої участі у бойових діях, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Київ-2» ГУ МВС України в місті Києві.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявник посилався на те, що встановлення даного факту йому потрібно для набуття в подальшому статусу учасника бойових дій з відповідними соціальними гарантіями.
Згідно з пунктом 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення доведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі Порядок).
Згідно з пунктом 2 Порядку військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції), у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.
Відповідно до пункту 3 розділу І та пункту 2 розділу II Положення про Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10 листопада 2014 року № 867, міжвідомча комісія призначена лише для прийняття рішень про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій особам (осіб), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення: у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Міжвідомча комісія має право розглядати документи щодо осіб, які надіслані лише комісіями при міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади чи інших державних органах (у підпорядкуванні яких особи брали участь в антитерористичній операції) у разі наявності у поданих документах спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.
Суд першої інстанцій, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що для вирішення питання про можливість встановлення статусу учасника бойових дій чинним законодавством визначений інший позасудовий порядок розгляду, а саме, шляхом звернення до відомчої комісії того відомства, у складі якого ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції МВС України. У разі, якщо при розгляді відомчою комісією МВС України документів ОСОБА_1 виникне спір, що потребує міжвідомчого врегулювання, тільки ця відомча комісія може винести на розгляд міжвідомчої комісії питання надання статусу учасника бойових дій.

Таким чином, МВС України могла б винести на розгляд міжвідомчої комісії документи про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій лише після їх розгляду відомчою комісією МВС України та встановлення нею наявності спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання. У разі незгоди з рішенням зазначеної комісії ОСОБА_1 має право звернення до суду з позовом про оскарження дій прийнятого рішення у передбаченому законом порядку.
Оскільки законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі встановити статус учасника бойових дій, ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зазначене узгоджується з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, провадження № 14-481цс19 та у постановах Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 127/11603/17, провадження № 61-31785св18; від 07 листопада 2018 року у справі № 587/997/17, провадження № 61-428св18.
Доводи касаційної скарги про те, що суд не встановив фактичних обставин справи, не взяв до уваги, що право заявника в даному випадку може бути захищене лише в судовому порядку, є безпідставними, оскільки законодавством визначено позасудовий порядок вирішення вказаного питання та передбачено право на оскарження у судовому порядку відповідного рішення комісії.
Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування судових рішень немає.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А. А. Калараш

Є. В. Петров