Номер провадження: 22-ц/813/2112/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року (одноособово суддя Бойчук А.Ю.) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

17.09.2014 року представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі- Банк 1) звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, а саме: в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості в розмірі 132 149,40 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 056 270,15 гривень за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.02.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (далі-Банк 2) та ОСОБА_4 звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру загальною площею 93,80 м2; житлова площа 49,90 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю - Банку права власності на вказане майно; визнати за Банком право власності на предмет іпотеки, спірну квартиру; припинити право власності іпотекодавців ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на спірну квартиру; виселити з квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; витребувати від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з передачею Банку технічного паспорту, правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

18.09.2018 року представник відповідача подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам, які відповідно до закону наділені повноваженнями державних реєстраторів, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі приймати рішення про державну реєстрацію зміни власника, площі, частки, реєстрації обтяжень та інше, та вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заява обґрунтована наступним.

У провадженні суду знаходиться справа за позовом Банка 1 до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття нерухомого майна у власність. Предметом позовної заяви є визнання за Банком права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 93,80 м2, житловою площею 49,90 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить відповідачам. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2018 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2015 року скасовано і справу призначено до розгляду. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.09.2018 року право власності на квартиру загальною площею 93,80 м2, жилою площею 49,90 м2 в АДРЕСА_1 зареєстровано за Банк 1. Не зважаючи на те, що заочне рішення суду, яке стало підставою для реєстрації права власності за Банком, скасоване, відповідач, під час розгляду справи в суді може розпорядитися спірною квартирою шляхом її відчуження, що утруднить виконання рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року заяву про забезпечення позову задоволено, суд вжив заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам, які відповідно до закону наділені повноваженнями державних реєстраторів, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна.

В апеляційній скарзі представник Банка 1 просить ухвалу суду від 19.09.2018 року скасувати, посилаючись на незаконність ухвали суду.

Апеляційна скарга представника Банка 1 зазначає: 02.03.2015 року, на підставі постанови Правління Національного Банку України №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно із яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку 1; рішенням виконавчої дирекції Фонду №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію у Банку 1 запроваджено на період з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року, а у подальшому продовжено до 02.10.2015 року; 02.10.2015 року дирекцією Фонду прийнято рішення про ліквідацію Банка, яку розпочато з 05.10.2015 року, а 20.02.2017 року прийнято рішення про продовження процедури ліквідації Банка 1; відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Фонд, у день отримання рішення Національного банку України набуває право ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків, а також у питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб; ухвала суду суперечить вимогам п.7 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку, а накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається; порядок реалізації активів (майна) банку що ліквідується, визначається Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також рішенням Фонду №388 від 24.03.2016 року; відповідно до ч.4 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву представника відповідачів про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виходив з того, що спірна квартира зареєстрована за Банком, предметом спору є вимоги про визнання права власності на квартиру і невжиття заходів забезпечення позову призведе до подальшого відчуження спірного майна та неможливості ефективного захисту прав відповідачів і виконання рішення суду (а.с.140-142).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ч.1 п.п.2,4, ч.3 ЦПК України).

Разом з тим, не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку (ст. 150 ч.ч.4,6 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні суду знаходиться справа за позовом Банка 1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність кватири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачам.

18.09.2018 року представник відповідача подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам вчиняти певні дії стосовно спірного нерухомого майна - кватири АДРЕСА_1.

Між тим, 02.03.2015 року, постановою Правління Національного Банку України №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Банк 1 віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду 02.03.2015 року прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно із яким з 03.03.2015 року у Банку 1 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку 1.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію у Банку 1 запроваджено на період з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року, а у подальшому продовжено до 02.10.2015 року.

02.10.2015 року дирекцією Фонду прийнято рішення про ліквідацію Банка, яку розпочато з 05.10.2015 року, а 20.02.2017 року прийнято рішення про продовження процедури ліквідації Банка 1, яка буде тривати о 04.10.2019 року.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ( ст. 77 ч.6 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

З дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. (ст. 46 ч. 2 п.7 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Зважаючи на те, що з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку, а накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається, ухвала суду від 19.09.2018 року про заборону державним реєстраторам (нотаріусам) та іншим посадовим особам, які, відповідно до закону, наділені повноваженнями державних реєстраторів, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна не ґрунтується на законі і підлягає скасуванню.

Крім того, позов забезпечено на підставі заяви представника відповідача, тобто на підставі заяви особи, яка не є позивачем за позовними вимоги.

Наведене свідчить про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову суперечать вимогам ст. 150 ч.ч.1,3,4,6 ЦПК України, ст. 46 ч. 2 п.7 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1 п.п.1-4,ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, зокрема не застосував Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 374 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року про забезпечення позову - скасувати.

Заяву представника ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 18.03.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська