Головуючий у 1-й інстанції Демочко Д.О.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Тулянкіної М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області, ухвалено 06 лютого 2018 року в смт. Мангуш, у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 97 213 грн. 39 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4956 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 83 001 грн. 14 коп., заборгованості за пенею та комісією 4150 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), та 4605 грн. 40 коп. (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 вересня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 8000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між ним та банком договір. При зміні кредитного ліміту банк керувався п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

За умовами договору позичальник зобов'язався повернути банку кредит та проценти за користування грошовими коштами. Свої зобов'язання відповідач за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 30 вересня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 97 213 грн. 39 коп.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 06 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 вересня 2008 року що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4956 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 83 001 грн. 14 коп., а всього 87 957 грн. 99 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1447 грн. 68 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем порушено умови кредитного договору. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог суд виходив з того, що відповідач зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1, яке входить в зону АТО, а тому з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до нарахування не підлягали: заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) та штраф (процентна складова).

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 27 грудня 2018 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 06 лютого 2018 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати позовну давність до виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 25 вересня 2008 року, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що істотними умовами кредиту є отримання кредиту в сумі 1782 грн. на строк 10 місяців з 25 вересня 2008 року по 25 липня 2009 року зі сплатою відсотків 0,01% на місяць. Виконання зобов'язань за цим договором було забезпечено заставою товару, що був придбаний за рахунок цього кредиту. Зі змісту заяви позичальника від 25 вересня 2008 року вбачається про те, що станом на 25 вересня 2008 року у відповідача є кредитна карта, але інформація про кредитний ліміт цієї картки, номер картки, дата видачі, строк дії картки відсутня, у зв'язку з чим, суд не міг з'ясувати істотні умови кредитного договору та заборгованість відповідача перед банком. Факт ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг є недоведеним, оскільки суду не було надано доказів оформлення та укладання між сторонами та отримання позичальником пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг тощо.

Позивачем не було надано суду доказів щодо належного виконання банком зобов'язань надання кредиту позичальнику, а також підтвердження збільшення кредитного ліміту до 8000 грн., тобто умови кредитування по картці з відповідачем узгоджені не були.

Безпідставним є і розрахунок заборгованості наданий банком станом на 30 вересня 2017 року, в ньому відсутні дані погашення кредиту в сумі 1782 грн. Вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за підвищеною процентною ставкою з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2, як позичальник, повідомлення від позивача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом не отримував, будь-які додаткові угоди про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом не укладав.

Судом не встановлені обставини щодо строку дії картки, оскільки остання кредитна картка, яку отримав відповідач діяла до 31 березня 2016 року, тоді як останній платіж погашення боргу відповідачем було здійснено 27 січня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином твердження суду, що відповідач не надав банку письмової заяви про закриття карткового рахунку, залишаючи кредитну картку в особистому користуванні до теперішнього часу є помилковим, а тому нарахування та стягнення по процентам за період з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2017 року є безпідставним.

Відповідач не був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, докази щодо отримання повісток про виклик до суду у матеріалах справи відсутні. Внаслідок цього був позбавлений можливості надати відзив та обґрунтувати докази безпідставності позовних вимог, а також не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення. Ставить питання щодо застосування строків позовної давності.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Згідно з положеннями ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, повістками-повідомленнями.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи належним чином не повідомленого про час та місце судового засідання.

Отже, оскільки в матеріалах справи були відсутні повідомлення про вручення відповідачу судових повісток (судова повістка повернута до суду за закінченням терміну зберігання, а.с. 27), колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи в порядку ст.280 ЦПК України.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов'язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_2, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Вирішуючи питання по суті колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи 25 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_2 підписав заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій указано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між банком та ним договір про надання банківських послуг.

Відповідач, підписавши 25 вересня 2008 року заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», був повідомлений про зміст Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифи банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій заяві (а.с.173).

Позивачем до суду апеляційної інстанції був наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №С-89 від 24 травня 2005 року, актуалізована редакція яких була затверджена наказом №PR-2007-1247 від 20 грудня 2007 року.

Сама по собі відсутність підпису на вказаних Умовах не є підставою для висновку про те, що ОСОБА_2 не був з ними ознайомлений, враховуючи умови анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 25 вересня 2008 року.

Крім того, згідно інформації банку та виписки по рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за умовами підписаного договору від 25 вересня 2008 року отримав платіжні картки НОМЕР_2 та НОМЕР_3, активізував їх та тривалий час користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість, тобто погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с. 82-87, 88, 109-114, 115).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не оспорював факт підписання заяви позичальника та отримання платіжних карток.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підписавши заяву позичальника від 25 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_2 погодився з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. За умовами якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, згідно наданих Тарифів, у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначення у заяві позичальника у графі - бажаний кредитний ліміт по платіж ній карті кредитка «Універсальна» - «0», наведених висновків не спростовує, оскільки відповідно п.3.2, п.3.3 Умов та правил клієнт надає право банку самостійно визначити чи змінити розмір кредитного ліміту, а згідно виписки про рух коштів по рахунку по кредитній карті НОМЕР_2 змінювалися наступним чином: 08 жовтня 2010 року встановлено кредитний ліміт 1300 грн.; 21 серпня 2009 року збільшено кредитний ліміт до 1700 грн.; 05 лютого 2010 року збільшено до 3000 грн.; 17 травня 2011 року збільшено до 6000 грн.; 24 червня 2011 року збільшено до 8000 грн.; 02 жовтня 2011 року кредитний ліміт знижено до 6000 грн.; 29 лютого 2012 року знижено до 5120 грн.

З наданих банком розрахунків станом на 30 вересня 2017 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 97 213 грн. 39 коп., яка складається з: 4956 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом; 83 001 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4150 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, штрафів відповідно до договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4605 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова).

При цьому розрахунок заборгованості здійснено позивачем за кредитом у розмірі 8000 грн., отриманих відповідачем на платіжну картку НОМЕР_2. Стосовно кредитних зобов'язань на суму 1782 грн. на придбання певного товару, також отриманих відповідачем на підставі анкети позичальника б/н від 25 вересня 2008 року, то ці кошти є самостійною позикою і не є предметом розгляду в даній справі.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями ст.ст.257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідност.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Згідно довідки ПАТ «КБ «ПриватБанк» кінцевий термін дії карток виданих відповідачу ОСОБА_2 за умовами кредитного договору від 25 вересня 2008 року, становить за платіжною карткою НОМЕР_2 - травень 2012 року, за платіжною карткою НОМЕР_3 - березень 2016 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06 грудня 2017 року (поштове відправлення), отже, виходячи зі строку дії картки НОМЕР_4, позов пред'явлено в межах строку позовної давності.

Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до березня 2016 року включно.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що останні платежі відповідачем були здійснені 27 січня 2014 року в сумі 500 грн. та 25 липня 2014 року в сумі 100 грн., який був спрямований на погашення штрафних санкцій, а до суду позивач з даним позовом звернувся лише 06 грудня 2017 року.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 4956 грн. 85 коп. та проценти за користування кредитними коштами в межах строку позовної давності та дії договору, а саме за період з 06 грудня 2014 року по 31 березня 2016 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися: по грудень 2012 року включно, виходячи з процентної ставки 36% річних (щомісячна 3%), з січня 2012 року по серпень 2014 року включно, виходячи з процентної ставки 30% річних (щомісячна 2,5%), з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,80% річних (щомісячна 2,9%), з квітня 2015 року - 43,20% річних (щомісячна - 3,6%).

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Дослідивши наданні позивачем Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнята до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами (п.5.3, п.4.9) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування відповідача, зокрема, отримання останнім такої інформації матеріали справи не містять.

Оскільки позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_2 про зміну відсоткової ставки з 36% до 30% з 01 січня 2012 року, з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 06 грудня 2014 року по 31 березня 2016 року підлягає коригуванню, виходячи із 36% ставки на рік згідно умов договору.

Проценти за користування кредитом за період з 06 грудня 2014 року по 31 березня 2016 року складають 2390 грн. 72 коп., що розраховано: 4956 грн. 85 коп. (загальна заборгованість за кредитом) х 36 (відсотків):100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою) х 482 (дні).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, до проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Про неухильне дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року неодноразово наголошував банкам України і Національний банк України в своїх листах від 13 жовтня 2014року №47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1, нарахування неустойки (пені та штрафів) за кредитним договором від 25 вересня 2008 року, яка утворилась станом на 30 вересня 2017 року є неправомірним, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту у розмірі 7347 грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4956 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2390 грн. 72 коп.

На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме 7,56%, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 120 грн. в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. Разом з тим, за перегляд справи в суді апеляційної інстанції з позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати понесені відповідачем по сплаті судового збору пропорційно відмовленої частини позовних вимог, а саме 2199 грн. 60 коп. (91,65%).

Таким чином, з урахуванням взаємозаліку, з позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати понесені відповідачем ОСОБА_2 по сплаті судового збору у сумі 2079 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2018 року скасувати.

Позовні вимоги публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Першотравневим РВ УМВС України в Донецькій обл. 13 червня 2002 року, адреса: АДРЕСА_1) на користь публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 25 вересня 2008 року у розмірі 7347 (сім тисяч триста сорок сім) грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4956 грн. 85 коп., по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 2390 грн. 72 коп.

У задоволенні решти частини позовних вимог публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», відмовити.

Стягнути з публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2079 (дві тисячі сімдесят дев'ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Є.Є. Мальцева