Номер провадження: 22-ц/813/6688/19
Номер справи місцевого суду: 523/3011/19
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 травня 2019 року (одноособово суддею Кисельовим В.К.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

22.02.2019 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (віку 18 років), тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Позов обґрунтовано наступним.

21.06.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, у шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач, дитина проживає разом із матір`ю. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2008 року шлюб між сторонами розірваний.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 не приділяє сину уваги, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачка просила позов задовольнити.

15.05.2019 року позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач ОСОБА_1 15.05.2019 року також подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, із позовними вимогами погодився і просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. З відповідача на користь держави суд стягнув судові витрати у розмірі 768,40 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідач ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду від 15.05.2019 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про стягнення аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Після розірвання шлюбу він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина.

Позивачка ввела його в оману запевнивши, що бажає отримувати саме 50% від прожиткового мінімуму, оскільки він офіційно не працює і не завжди має стабільний дохід. Він подав до суду першої інстанції заяву, що має можливість сплачувати 50%, однак в рішенні зазначено не 50% від усіх видів заробітку на одну дитину, що є порушенням закону і його прав, оскільки він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, який визначив суд.

Відповідно до законодавства, аліменти на утримання однієї дитини може бути стягнуто у розмірі ј частини, а не Ѕ частини, тому рішення суду слід скасувати і визначити аліменти у розмірі ј частини але не менше 50% від прожиткового мінімуму.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка ОСОБА_2 у відзивіна апеляційну скаргу зазначила:

Посилання відповідача на те, шо він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини не відповідає дійсності, доказів (квитанцій) про надання аліментів у добровільному порядку відповідач не надав.

Ствердження відповідача, що вона ввела його в оману, запевнивши що бажає отримувати аліменти у розмірі 50% від прожиткового мінімуму безпідставні, оскільки відповідач отримав копію позовної заяви і повинен був з нею ознайомитись.

Твердження про те, що він офіційно не працевлаштований не є дійсним, оскільки відповідач власноручно надав довідку з місця роботи для того, щоб надіслати виконавчий лист без виконавчої служби.

Позовна заява про стягнення аліментів подана 22.02.2019 року, проте відповідач до цього часу не надає допомоги на утримання сина, що підтверджує відсутність добровільної сплати відповідачем коштів на утримання сина.

Відповідач не надав доказів, які б могли бути істотними та доводили його твердження.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2018 року (а.с. 8-8 зворот).

Від шлюбу у подружжя є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований і постійно проживає разом із матір`ю ОСОБА_5 ОСОБА_6 (а.с 7).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і дослідженні нові докази.

З січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 працює у Фірмі «КІМС» (приватне підприємство) і за період з 10.01.2019 року по 30.04.2019 року його заробітна плата становила 16 928,57 гривень (а.с.50).

Між сторонами виникли правовідносини із обов`язку батьків по утриманню неповнолітньої дитини, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи спір і задовольняючи позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку виходив з того, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу у визначеному розмірі (а.с. 18).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Сторони мають неповнолітнього сина 2008 року народження, який після розлучення батьків проживає разом із позивачкою. Позивачка і відповідач не надали до суду першої інстанції доказів про їхній матеріальний стан.

В суді першої інстанції відповідач позов визнав у повному обсязі, що вбачається з його заяви від 15.05.2019 року (а.с. 18).

Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою (особою працездатного віку). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач має інших утриманців, крім сина ОСОБА_7 року народження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час прийняття судом першої інстанції оспорюваного рішення, відповідач був працевлаштований і отримував доходи.

Врахувавши положення законодавства щодо обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі Ѕ частини від його заробітку (доходу).

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідача у скарзі про те, що він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина; позивачка ввела його в оману щодо розміру аліментів, оскільки замість 50% від прожиткового мінімуму, просила стягнути Ѕ частину його доходів; він офіційно не працює і не завжди має стабільний дохід; в суді першої інстанції він визнавав позов лише щодо стягнення аліментів у розмірі 50% від усіх видів його заробітку на одну дитину; законодавством визначено, що на утримання однієї дитини може бути стягнуто ј частину, а не Ѕ частину - не заслуговують на увагу.

Доказів того, що відповідач добровільно надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання сина до 22.02.2019 року (час подачі позову до суду), матеріали справи не містять.

15.05.2019 року відповідач подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, із позовними вимогами погодився і просив задовольнити позов у повному обсязі (а.с.18).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з січня 2019 року відповідач працює у Фірмі «КІМС» (приватне підприємство) і за період з 10.01.2019 року по 30.04.2019 року його заробітна плата становила 16 928,57 гривень.

Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Законодавством України не передбачено обмеження щодо встановлення розміру аліментів у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Дитина сторін потребує матеріального забезпечення, а відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я відповідача та інші обставини, які мають істотне значення, і, врахувавши зазначені обставини, а також вимоги ст. 180 СК України, щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем обов`язку з утримання, можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому, слід зазначити, що така обставина, як відсутність у батька або матері можливості надавати дитині відповідний розмір утримання не зазначена у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Фіксовані частки ј, 1/3, Ѕ, і 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обов`язковими лише для судового наказу.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального, або сімейного стану.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивачка має право на матеріальну допомогу від відповідача, а відповідач може надавати таку допомогу у розмірі Ѕ частини зі всіх видів заробітку щомісячно, суд першої інстанції дійшов захистив право позивачки шляхом задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_1 не має права на відшкодування судових витрат.

IV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.1, 375 ч. 1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 травня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.12.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова