ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1936/19
Провадження № 22-ц/4820/2058/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 682/1936/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2019 року ( ОСОБА_2 ) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 вказувала, що до 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, в якому у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , який з 2017 року навчається на денній формі навчання (за контрактом) Національного університету «Львівська політехніка». Позивачка вказує, що відповідач до досягнення сином повноліття сплачував аліменти, проте на даний час, у зв`язку із навчанням, останній потребує матеріальної допомоги, необхідні кошти на оплату навчання, придбання підручників, на харчування, на проживання, на придбання одягу та ін. Позивач вказує, що ОСОБА_3 має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки неофіційно працює в Києві, а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення ним 23 років.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1003 грн. щомісячно, починаючи з 26 червня 2019 року до завершення навчання або досягнення сином 23 років. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць в розмірі 1003 грн. звернуто до негайного виконання. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що для звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей має той з батьків з ким проживає дитина, проте як вбачається із довідки сільської ради ОСОБА_4 не проживає разом із позивачкою. Разом з тим, апелянт посилається на те, суд не надав належної оцінки доказам, які були долучені відповідачем, як на підставу відсутності матеріальної можливості утримувати сина ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_1 вважає, що суд безпідставно відхилив доводи відповідача про перебування на його утримання матері і суд не звернув увагу, що доказів на підтвердження продовження навчання сином ОСОБА_4 після закінчення контракту 30 червня 2021 року позивачем надано не було, а тому вважає що суд помилково стягнув аліменти до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23 років. Апелянт також вказує, що суд першої інстанції мав би залучити до участі у справі ОСОБА_4 , оскільки це позбавляє його можливості бути обізнаним про ухвалення рішення по справі. Тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірваний 13 жовтня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.4).

Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.3).

Як вбачається із договору №17.113/5 від 01.08.2017 року, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Навчально-науковий Інститут підприємництва та перспективних технологій НУ «Львівська політехніка» та ОСОБА_3 виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги ОСОБА_4 : підготовки фахівця з вищою освітою денної форми навчання ступінь вищої освіти - бакалавр за спеціальністю 122 Комп`ютерні науки. Термін чинності договору з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с.8, 8 зворот).

Згідно довідок НУ «Львівська політехніка» № 112 від 21 вересня 2018 року та №54 від 13 червня 2019 року ОСОБА_4 дійсно є студентом другого курсу денної форми навчання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» Інституту підприємництва та перспективних технологій НУ «Львівська політехніка» (а.с.5, 6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок по утриманню сина сторони несуть однаковою мірою і, оскільки позивачем доведено, що син ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням та врахувавши, що у відповідача на утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, а також дружина, яка потребує утримання у зв`язку із непрацездатністю, суд прийшов до висновку про підставність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1003 грн. до завершення навчання або до досягнення сином 23 років.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення були порушенні норми процесуального права щодо не залучення до участі у справі сина ОСОБА_4 є необґрунтованими.

У силу положень ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

З аналізу зазначеної норми законодавства слідує, що залучення дочки чи сина, які продовжують навчання в якості третьої особи є не обов`язком суду, а є його правом.

З огляду на викладене, не залучення сина сторін до участі у справі, не є підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права (ч. 3 ст. 199 СК України) та неповне з`ясування обставин справи, зокрема, не враховано, що позивачка та повнолітній син зареєстровані і фактично проживають за різними адресами, адже суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачка має право на звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки повнолітній син сторін зареєстрований саме на період навчання в гуртожитку та проживає у м. Львові, так як навчання є стаціонарним, а апелянтом в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що у вільний від навчання час та час канікул син ОСОБА_4 проживає за адресою, відмінною від місця проживання позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначенні розміру аліментів не врахував матеріальне становище відповідача, адже він не працює (як офіційно так і не офіційно), будь - яких доходів, в тому числі від продажу та здачі в оренду майна, дивідендів та відсотків не отримує; сплачує на двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку кожній; має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення 3 - х річного віку та матір похилого віку є безпідставними, оскільки саме ці обставини і були враховані судом першої інстанції, на підставі яких суд прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача аліменти в меншому розмірі, ніж просила позивачка.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України дав вірну оцінку доказам, що надані ОСОБА_1 , адже копія трудової книжки із останнім записом від 16.07.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронця ТОВ «Мінт Лайф» за власним бажанням (а.с. 34-34) не є достатнім доказом на підтвердження відсутності трудової зайнятості відповідача та не отримання ним доходів.

Також, наявність на утриманні ОСОБА_1. малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с. 31-33), факт сплати аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів а.с. 40), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (платіжні доручення а.с. 36 - 39) беззаперечно не підтверджують саме відсутності можливості у ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період його навчання.

І ці доводи, на думку колегії суддів, зводяться до незгоди апелянта із їх оцінкою судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину на період навчання у зв`язку з наявністю на його утриманні непрацездатної матері апеляційний суд оцінює критично, зважаючи на те, що відповідач є працездатним як за віком, так і за станом здоров`я та ним не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження відсутності у нього можливість надавати матеріальної допомогу дитині, яка продовжує навчання та в зв`язку з чим потребує такої допомоги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не було враховано ч. 2 ст. 199 СК України, судова колегія вважає їх безпідставними, адже судом в резолютивній частині рішення зазначено, що аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання підлягають стягненню саме до завершення навчання або до досягнення сином 23 років.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачка звернулася до суду із цим позовом лише через два роки після початку навчання дитини, що може свідчити про відсутність потреби у спрямуванні таких аліментів є недоведеними, адже ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано достовірних та достатніх доказів на підтвердження таких посилань, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк