ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/692/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 301030000 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Гаврильченка В.М. на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 (ухвалене у залі судових засідань Черкаського районного суду о 16 год. 26 хв., повний текст складено 01.10.2019, суддя в суді першої інстанції Смоляр О.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності,

в с т а н о в и в :

02.08.2017 ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Гаврильченка В.М., звернулася до суду з позовом, яким, з урахуванням висновку №10/18/Буд. від 22.05.2018 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складеного ТОВ «Контакт-сервіс», просила:

1) виділити відповідачу ОСОБА_2 у власність згідно варіанту розподілу №1 частину спірного домоволодіння загальною вартістю 402220 грн., що складається з наступного: приміщення передпокою №1-2 площею 13,8 кв.м., житлових кімнат №1-3 площею 8,6 кв.м. та 1-4 площею 4,8 кв.м. (загальна вартість частини житлового будинку 133552 грн.); приміщення прибудови літ. «а» загальної вартості 115603 грн.; будівля літньої кухні літ. «Б» вартістю 23962 грн.; прибудова літ. «б1» до будівлі літньої кухні літ. «Б» вартістю 5465 грн.; будівля сараю літ. «В» вартістю 85570 грн.; споруда погребу літ. «Е» вартістю 20166 грн.; будівля вбиральні літ. «Д» вартістю 12849 грн.; частина огорожі №1 вартістю 5053 грн.;

2) виділити позивачу ОСОБА_1 у власність згідно варіанту розподілу №1 частину спірного домоволодіння загальною вартістю 92970 грн., що складається з наступного: приміщення житлових кімнат №2-1 площею 7,2 кв.м. та №2-2 площею 10,2 кв.м. (загальна вартість частини житлового будинку 85434 грн.); частина огорожі №1 вартістю 3109 грн.; огорожа №2 вартістю 4426 грн.;

3) відповідно до розподілу земельної ділянки за варіантом №2, наведеним у додатку №3, виділити у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0828 га, а ОСОБА_2 площею 0,1655 га;

4) припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірне домоволодіння;

5) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між загальною вартістю майна переданого йому у відповідності до варіанту розподілу №1 спільного майна та вартістю його ідеальної частки у вартості спільного майна в розмірі 89894 грн.;

6) стягнути з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування судових витрат 14313 грн. (5000 грн. витрати на правову допомогу; 2179 грн. судовий збір; 5700 грн. оплата судової експертизи; 1434 грн. виготовлення технічної документації).

В обґрунтування вказано на те, що сторони є співвласниками домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене майно набуте ними в порядку спадкування і належить їм на праві спільної часткової власності з наступним розміром часток: ОСОБА_1 1 / 3 частка, ОСОБА_2 2 / 3 частки. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо спільного користування цим майном, позивач заявила цей позов про виділ частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності на майно.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 позовні вимоги у справі залишено без задоволення з посиланням на неможливість виділу у натурі частки із спільного майна через відсутність технічної можливості здійснити поділ об`єкта нерухомості за браком загальної площі такого об`єкту.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано 28.10.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новою постановою задовольнити позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що суд не врахував можливість розподілу майна за умови здійснення добудови прощею 12,6 кв. м. поруч з приміщенням №2-1 та №2-2 житлового будинку. Скаржник посилається на правовий висновок ВС у постанові від 17.04.2019 у справі №545/3753/16-ц про те, що поділ майна можливий у разі проведення переобладнання будинку з дотриманням будівельних норм. ДБН та ЦК не передбачають наявності мінімальної площі у приміщення, яке виділяється співвласнику, на момент його поділу як умови його здійснення. Розподіл земельної ділянки між співвласниками дозволив би їм здійснити добудову до нерухомості. Суд перебрав на себе повноваження ДАБІ, вирішуючи питання про відповідність об`єкта нерухомості будівельним нормам. Суд позбавив позивача можливості захистити свої права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд відхилити доводи викладені в скарзі та залишити її без розгляду, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що сторони є співвласниками домоволодіння та земельної ділянки (далі спірне майно), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Це майно набуте сторонами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і належить їм на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 1 / 3 частка; ОСОБА_2 2 / 3 частки.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірне домоволодіння, що є об`єктом права спільної часткової власності сторін (реєстраційний №49), складається з наступних частин: житловий будинок з прибудовою, «А-1», «а» - загальна площа 72,8 кв.м., житлова площа 30,8 кв.м.; літня кухня «Б»; сарай «б»; сарай «В»; погріб «Е»; вбиральня «Д»; огорожа №1 та 2; водоколонка №3.

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна земельна ділянка, що є об`єктом права спільної часткової власності сторін (реєстраційний №49, кадастровий №:02:004:1041), знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 0,2483 га, цільове призначення для ведення підсобного сільського господарства.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.05.2016, спірна земельна ділянка має наступний склад угідь: рілля 0,1634 га; прибудинкова територія 0,0692 га; капітальна 0,0092 га; капітальна 0,0035 га; капітальна - 0,0030 га.

На час розгляду справи судом у спірному домоволодінні фактично проживає відповідач зі своєю дружиною та донькою, що підтверджується відповідними довідками Червонослобідської сільської ради (а.с.52, 53).

Крім того, у фактичному користуванні позивача перебувають дві кімнати спірного домоволодіння площею 10,2 кв.м. та 7,2 кв.м., які відповідно до технічного паспорту на садибний будинок, виготовленого 14.05.2018 ТОВ «Еліт партнер-плюс», позначені номерами 2-2 та 2-1 відповідно. Зазначені кімнати фактично ізольовані від загальної площі будинку, оскільки відгорожені від інших приміщень житлового будинку і являють собою житлову квартиру загальною площею 17,4 кв.м. без вхідних дверей в такі приміщення. Інші приміщення спірного домоволодіння перебувають у фактичному користуванні відповідача.

На теперішній час сторони не можуть в позасудовому порядку досягти згоди щодо порядку користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою та здійснити їх поділ в натурі.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 05.03.2018 у справі було призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу для вирішення питання щодо можливостей розподілу спірного домоволодіння та земельної ділянки. На виконання зазначеної ухвали суду судовим експертом ТОВ «Контакт-сервіс» Гнатюк В.Г. було складено висновок №10/18/Буд. від 22.05.2018.

Згідно цього висновку експертизи реальний розподіл житлового будинку «А-1» з прибудовою «а» у спірному домоволодінні в натурі відповідно до ідеальних часток за кожним із співвласників провести можливо, але тільки за умовою приведення виділеної частини будинку, яка складається з приміщень житлових кімнат №2-1 та №2-2, до вимог ДБН України, а саме з добудовою додаткових приміщень загальною площею не менше 12,6 кв.м. поруч з приміщеннями №2-1 та №2-2. Такий висновок обумовлюється тим, що за існуючого стану спірного домоволодіння розподіл житлового будинку «А-1» з прибудовою «а» у спірному домоволодінні в натурі відповідно до ідеальних часток за кожним із співвласників неможливий, так як загальна площа житлового будинку з прибудовою становить 73,8 кв.м., площа 1 / 3 частини 24,6 кв.м., що не відповідає вимогам п.2.22 ДБН В.2.2-15 2005 «Житлові будинку. Основні положення» (мінімальна площа однокімнатної квартири 30 кв.м.).

За умови здійснення добудови додаткових приміщень загальною площею не менше 12,6 кв.м. поруч з приміщеннями №2-1 та №2-2 житлового будинку судовим експертом запропонований варіант №1 розподілу спірного домоволодіння, який схематично відображений у додатку №2 до висновку судової експертизи.

Також у експертному висновку запропоновані три варіанти розподілу спірної земельної ділянки, за якими позивачу та відповідачу можливо виділити в натурі у власність земельні ділянки площею 0,1655 га та 0,0828 га відповідно.

Зазначені фактичні обставини сторонами у справі під сумнів не ставляться. Правовідносини, наявні на підставі вищевикладених обставин, мають наступне правове рулювання.

Позивач порушує перед судом питання про поділ в натурі між співвласниками спірного нерухомого майна, яке належить їм на праві спільної часткової власності.

Це питання регламентується наступними правовими нормами.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Особливості правового регулювання інституту права спільної власності містяться в спеціальних нормах глави 26 розділу 1 «Книги третьої» ЦК України «Право спільної власності».

Поняття спільної часткової власності визначено ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

З семантичного аналізу змісту зазначеної норми права слідує, що виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, допускається лише у разі його технічної можливості.

При цьому, у разі реального поділу певного об`єкта власності між співвласниками, він припиняє своє існування у розумінні речі, на яку поширюється спільна власність, а натомість утворюються два нові об`єкти, на яких поширюються окремі права власності нових власників, що слідує зі змісту ст.364 ЦК України. Отже нові об`єкти, які утворилися після поділу спільного майна, повинні відповідати вимогам, які ставляться до речей, як об`єктів права власності.

У даному випадку після поділу спільного домоволодіння мають утворитися два нові житлові приміщення (квартири), які повинні мати властивості, що є обов`язковими для того, щоб визнавати ту чи іншу нерухомість житловим приміщенням, зокрема, мати певну величину площі, щоб відповідати вимогам ст.181 ЦК України та п.10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою КМУ від 08.12.2010 №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18.06.2007 №55.

У даній справі висновком експерта від 22.05.2018 встановлено, що реальний розподіл житлового будинку спірного домоволодіння в натурі відповідно до ідеальних часток за кожним із співвласників провести неможливо, оскільки площа, яка виділяється одному із співвласників, буде меншою за мінімальну площу однокімнатної квартири, яку передбачено п.2.22 ДБН В.2.2-15 2005 «Житлові будинку. Основні положення» (мінімальна площа однокімнатної квартири 30кв.м).

Вказане спростовує апеляційні доводи скаржника про те, що ДБН та ЦК не передбачають наявності мінімальної площі у приміщення, яке виділяється співвласнику, на момент його поділу як умови його здійснення.

Також експерт вказав, що передумовою здійснення поділу житлового будинку у спірному домоволодінні є добудова додаткових приміщень загальною площею не менше 12,6 кв.м. поруч з приміщеннями №2-1 та №2-2.

Як вірно вказав суд першої інстанції, ч.6 ст.256 ЦПК України передбачено, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення). Отже суд не може ухвалити рішення щодо позовних вимог, пославшись на умови та обставини, які не існують на момент прийняття судом відповідного рішення.

За таких обставин, неможливість виділу у натурі частки із спільного майна через відсутність технічної можливості здійснити поділ об`єкта спільної власності за браком фактичної загальної площі такого об`єкту, а також визначена законом заборона ухвалення умовного рішення, є підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, які стосуються виділу в натурі частки спірного домоволодіння, про що вірно та обґрунтовано зазначив суд першої інстанції вирішуючи спір у справі.

За таких обставин той із співвласників, який не може виділити в натурі свою частку із спільного майна, має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, що передбачено ч.3 ст.358 ЦК України.

Також за змістом ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Цією правовою нормою закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

За загальним правилом, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Оскільки в даній справі неможливо визначити реальну частку в спільному нерухомому майні, яка виділяється окремо кожному із співвласників, суд позбавлений можливості здійснити реальний розподіл земельної ділянки, на якій розташовується відповідний об`єкт нерухомості, що свідчить про неможливість задоволення позовних вимог про реальний поділ земельної ділянки.

Апеляційні доводи скаржника про те, що розподіл земельної ділянки між співвласниками дозволив би їм здійснити добудову до нерухомості, у аспекті вищенаведеного, не спростовують правильності висновків суду в цій справі.

Відповідні позовні вимоги про поділ спільного майна в натурі можуть бути вирішені судом по суті у разі фактичного здійснення добудови, про яку зазначає скаржник.

За обставин справи слід також відхилити вимоги позивача про припинення права спільної часткової власності та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації різниці вартості часток, адже їх передумовою є здійснення реального поділу спільного майна, що в цьому випадку є неможливим.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що суд не врахував можливість розподілу майна за умови здійснення добудови до житлового будинку, адже, як зазначалося вище, це прямо суперечить положенням ч.6 ст.256 ЦПК України, так як ставить можливість виконання судового рішення у залежність від факту здійснення однією зі сторін добудови до домоволодіння та порушить принцип обов`язковості судових рішень, встановлений ст.18 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника з посиланням на правовий висновок ВС у постанові від 17.04.2019 у справі №545/3753/16-ц про те, що поділ майна можливий у разі проведення переобладнання будинку з дотриманням будівельних норм, адже вони не усувають процесуальної заборони на ухвалення судом рішення з умовою.

Більш того, позивач ставлячи питання про поділ спільного майна та наполягаючи на задоволенні своїх позовних вимог, вважає, що при їх задоволенні за одним із запропонованих експертом варіантів має відбуватися переобладнання будинку, а не добудова до нього.

Разом тим позивачем не враховано вимоги чинного законодавства України, згідно до якого переобладнання та перепланування будинку повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів переобладнання та перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, тощо.

При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Вказане відповідає правовій позиції ВС, викладеній ним в своїй постанові по справі за № 555/2512/15ц від 05.09.2018 року. Однак зазначена правова позиція позивачем не врахована при відстоюванні своєї позиції щодо проведення переобладнання будинку та при розгляді справи в суді першої до справи не надано відповідних вище перерахованих висновків.

Слід оцінити критично доводи скаржника про те, що суд перебрав на себе повноваження ДАБІ, вирішуючи питання про відповідність об`єкта нерухомості будівельним нормам, так як суд надавав оцінку об`єктам, які утворяться у разі здійснення реального поділу спільного майна у аспекті можливості набувати ними ознак, які є обов`язковими для їх класифікації, як об`єктів права власності на житлове приміщення.

Апеляційний суд також відхиляє доводи скаржника про те, що суд позбавив позивача можливості захистити свої права, адже за обставин цієї справи належним способом захисту права власності позивача може бути пред`явлення ним вимог до інших співвласників про виплату відповідної матеріальної компенсації, що передбачено ч.3 ст.358 ЦК України.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.09.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.12.2019.

Суддя-доповідач

Судді