Єдиний унікальний номер 227/1099/18 Номер провадження 22-ц/804/85/19
Єдиний унікальний номер 227/1099/18
Номер провадження 22-ц/804/85/19
Головуючий у 1 інстанції Хандурін В.В.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Соломахи Л.І.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №227/1099/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Екопрод», Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа Святогорівська селищна рада Донецької області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення її власнику,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року, ухвалене в місті Добропілля Донецької області,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Екопрод» (далі за текстом ПрАТ «Екопрод»), Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, Добропільської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа Святогорівська селищна рада Донецької області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення її власнику.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві власності на підставі Державних актів на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2010 року та серії НОМЕР_2 від 30 листопада 2010 року належать земельні ділянки площею 1,7358га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_3 та площею 16,4713га пасовища за номером НОМЕР_4, що розташовані на території Святогорівської селищної ради Добропільського району.

Також вказувала, що ПрАТ «Екопрод» на підставі договору оренди землі від 03 березня 2011 року користується вказаними земельними ділянками. У зв'язку із закінченням терміну дії договору, який було укладено на 7 років, та не маючи наміру продовжувати строк оренди, вона 21 квітня 2017 року направила на адресу відповідача заяву, в якій зазначила що не бажає дію договору і просила після закінчення строку його дії не засіювати землю та повернути її земельні ділянки. Відповіді на заяву не отримала.

15 листопада 2017 року їй стало відомо, що Волноваською райдержадміністрацією 31 серпня 2017 року зареєстрований договір оренди б/н від 17 травня 2017 року між нею та ПрАТ «Екопрод» строком на 10 років.

Посилаючись на те, що вказаний договір оренди вона не укладала, не підписувала, відповідач порушив ст.15 Закону України «Про оренду землі», оскільки не надав ніяких документів, зокрема плану-схеми, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, акту приймання-передачі об'єкту оренди тощо, що свідчить про відсутність істотних умов договору, просила в порядку ч.1 ст. 215 ЦК України визнати договір оренди землі від 17 травня 2017 року недійсним.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що договір оренди землі від 17 травня 2017 року вона не підписувала, про його існування дізналась 15 листопада 2017 року. Крім цього вказує, що на момент укладання спірного договору оренди був чинний попередній договір оренди землі від 03 березня 2011 року, укладений між нею та відповідачем ПрАТ «Екопрод», оскільки строк дії цього договору до 02 березня 2018 року, а спірний договір укладено 17 травня 2017 року, а також, що відповідач порушив ст.15 Закону України «Про оренду землі», оскільки не надав ніяких документів, зокрема плану-схеми, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, акту приймання-передачі об'єкту оренди тощо, що свідчить про відсутність істотних умов договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ПрАТ «Екопрод», посилаючись на те, що апеляційна скарга безпідставна та необґрунтована, просить залишити її без задоволення, рішення суду без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Добропільська районна державна адміністрація Донецької області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представники відповідачів та третьої особи не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державних актів на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2010 року та серії НОМЕР_2 від 30 листопада 2010 року належать земельні ділянки площею 1,7358га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_3 та площею 16,4713га пасовища за номером НОМЕР_4, що розташовані на території Святогорівської селищної ради Добропільського району. (т.І а.с.7)

03 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Екопрод» укладено договір оренди зазначених земельних ділянок строком на сім років до 03 березня 2018 року. (т.І, а.с. 7-8)

21 квітня 2017 року ОСОБА_1 направила на адресу ПрАТ «Екопрод» листа, в якому ставила питання про припинення договору оренди від 03 березня 2011 року по його закінченню з 03 березня 2018 року та вказувала на небажання його продовження. (т.І, а.с.12) Отримання заяви відповідачем ПрАТ «Екопрод» визнано у судовому засіданні.

17 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Екопрод» укладено договір оренди земельної ділянки площею 16,4713га за номером НОМЕР_4, що розташована на території Святогорівської селищної ради Добропільського району (яка була предметом оренди і в договорі від 03 березня 2011 року) строком на 10 років, який зареєстрований відділом реєстраційної служби Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, номер запису 22160402 від 31 серпня 2017 року (т.І, а.с. 10-11, 114-122)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача, як на підставу визнання спірного договору оренди земельної ділянки, у вигляді неподання відповідачем ПрАТ «Екопрод» плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастрового номера земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) в її використанні та встановлених земельних сервітутів, акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акта приймання-передачі об'єкта оренди; проекту відведення земельної ділянки, не узгоджуються з положеннями ст.15 Закону України «Про оренду землі», на порушення якої позивач ОСОБА_1 посилається, є безпідставними і юридично неспроможними. Також суд виходив з того, що доказів на підтвердження не справжності підпису позивача у спірному договорі оренди земельної ділянки від 17 травня 2017 року та відсутності її волевиявлення на його укладання, ОСОБА_1 не надала. Також, судом першої інстанції надано оцінку факту отримання позивачем ОСОБА_1 орендної плати за договором від 17 травня 2017 року. Також, висловлене у листі позивачем небажання продовжувати договір оренди від 03 березня 2011 року не містить дійсних намірів позивача, оскільки зазначене у листі бажання не продовжувати дію договору, тобто припинити його, повністю суперечить заяві ОСОБА_1 «про розірвання» такого договору, що унеможливлює визначити дійсні наміри останньої в межах договору оренди землі від 03 березня 2011 року,

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним у матеріалах справи письмовим доказам та нормам матеріального закону за наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права ОСОБА_1 посилалась на порушення відповідачем ПрАТ «Екопрод» статті 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки він не надав плану-схеми, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, акту приймання-передачі об'єкту оренди тощо, що свідчить про відсутність істотних умов договору оренди землі від 17 травня 2017 року та в порядку ч.1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Частинами 1 та 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору оренди від 17 травня 2017 року) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 17 травня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «Екопрод», він містить об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, тобто всі істотні умови, передбачені зазначеною вище нормою матеріального закону.

Виходячи з наведеного, оспорюваний договір оренди від 17 травня 2017 року містить передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 12 грудня 2015 року істотні умови, та яка у зазначеній редакції вже не вимагала наявність плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастрового номера земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) в її використанні та встановлених земельних сервітутів, акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акта приймання-передачі об'єкта оренди; проекту відведення земельної ділянки. Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 оспорюваний договір не підписувала, апеляційний суд зазначає наступне.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.81 та ч.3 ст.12 ЦПК України обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи, покладається на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача про те, що вона не підписувала спірний договір оренди від 17 травня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтвердив, що у суді першої інстанції позивачу було роз'яснено право заявити клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, але таким правом остання не скористалась.

Отже, висновки суду першої інстанції про недоведеність доводів позовної заяви щодо не підписання позивачем спірного договору, відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи письмовим доказам.

Доводи апеляційної скарги про укладення спірного договору під час дії попереднього договору оренди землі не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки і попередній договір від 03 березня 2011 року і оспорюваний від 17 травня 2017 року, укладені щодо одного і того ж об'єкту оренди, укладені між тими ж сторонами. В оспрюваному договорі від 17 травня 2017 року сторони досягли згоди щодо зміни розміру орендної плати у бік її суттєвого збільшення та строку його дії, а тому укладення нового договору під час дії попереднього апеляційний суд розцінює як зміну умов договору оренди землі від 03 березня 2011 року, що узгоджується з вимогами статті 651 ЦК України та ст.30 Закону України «Про оренду землі».

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не розглянув справу по суті та не дав належної оцінки всім обставинам справи та доводам сторін.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Донецький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий