Справа № 372/2330/19
Провадження № 2-1380/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарях Бут Є.А., Євдокімова В.С.

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про порушення умов договору приєднання до електричних мереж, стягнення матеріальної та майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» про порушення умов договору приєднання до електричних мереж, стягнення матеріальної та майнової шкоди.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 18 квітня 2018 між ним та ПрАТ «Київобленерго» було укладено договір про приєднання до електричних мереж №К-17-18-0058 та видано технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3.1.1. договору ПрАТ «Київобленерго» зобов`язалося забезпечити в установленому порядку приєднання об`єкта позивача (будівництво та ведення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта позивача від місця забезпечення потужності до точки приєднання). Також договором було встановлено строк надання послуг з приєднання електроустановок другого ступеня потужності, який становить 30 днів від дня оплати замовником електропередавальній організації вартості приєднання відповідно до договору про приєднання.

Так позивач зазначає, що ПрАТ «Київобленерго» зобов`язалося підключити електроустановки позивача по основній схемі електропостачання до електричних мереж після оплати позивачем вартості приєднання, яка становить 43920,00 грн. 00 коп. з ПДВ. Зазначену вартість позивач перерахував на рахунок ПрАТ «Київобленерго» 05.05.2018 року, що підтверджується квитанцією № 0.0..1, однак ПрАТ «Київобленерго» не виконав взяті на себе зобов`язання, чим порушило умови укладеного договору№К17-18-0058.

Умовами п. 5.1 договору № К17-18-0058 передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно п. 5.3. договору № К17-18-0058 за порушення строків виконання зобов`язань за Договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості приєднання за кожний день прострочення.

Крім того, п. 5.3 Договору визначені і додаткові санкції за порушення строків, а саме у разі перевищення строку надання послуги з приєднання, встановленого Договором, більше ніж на 120 календарних днів Виконавець послуг зобов`язаний повернути Замовнику кошти, отримані як попередня оплата в розмірі 100 відсотків плати, визначеної пунктом 4.1 Договору.

22.10.2018 року між ПрАТ «Київобленерго» і гр. ОСОБА_4 був підписаний договір про постачання електричної енергії № 220078500 від 22.10.2018.

29.10.2018 року на підставі наряду на підключення Товариством було виконано нове підключення, приєднано об`єкт Замовника та подана напруга, саме 29.10.2018 є датою повного виконання ПрАТ «Київобленерго» умов договору № К-17-18-0058 від 18.04.2018.

Оскільки відповідачем було порушено строки виконання зобов`язань за Договором, а саме більше ніж на 120 днів перевищений термін надання послуги з приєднання, тому позивач просить повернути кошти, отримані як попередня оплата в розмірі і00 відсотків плати, в сумі 43 920 гри. 00 коп.

Крім того, загальний строк порушення зобов`язання складає 146 календарних днів, відповідно до п. 5.3 винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості приєднання за кожний день прострочення, тобто 43.92 грн./доба. Загальна сума 6280 гри. 00 коп.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд стягнути з ПрАТ «Київобленерго» на його користь пеню у розмірі 6280,00 грн. з порушення строків виконання умов договору, пеню у розмірі 192369,60 грн. за прострочення виконання надання послуг та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяв, просив суд позов задовольнити. Додатково пояснив суду, що згідно п. 8.1 договору підтвердженням виконання зобов`язання виконавця послуг з приєднання об`єкта замовника (будівництво електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) сторони вважатимуть факт подачі напруги в узгоджену точку приєднання. Однак, ПрАТ «Київобленерго» не виконало взяті на себе зобов`язання, чим порушило умови укладеного договору.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, та повідомив, що заявлені вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, наданий розрахунок позивача є не вірним, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦКУ цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.2 ЦКУ учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного судочинства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

В той же час, згідно ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно приписів ч.1, ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Судом встановлено, що 18.04.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про приєднання до електричних мереж № К-17-18-0058 та видано технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок магазину за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії Договору про приєднання було обумовлено Сторонами до повного виконання зобов`язань, але не довше ніж до 01.05.2020 року.

У відповідності до п. 3.1.1. вищезазначеного Договору, Виконавець послуг (Відповідач), зобов`язаний забезпечити у встановленому порядку приєднання об`єкта замовника (будівництво та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення об`єкта Замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання ) в строк 30 календарних днів від дати оплати Замовником електропередавальній організації вартості приєднання відповідно до договору про приєднання та після виконання Замовником зобов`язань, визначених п. 3.2. цього Договору.

Приєднання електроустановки - це надання електропередавальною організацією послуги замовнику зі створення технічної можливості для передачі V (прийняття) у місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності

15 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу технічного рішення по проекту внутрішнього електропостачання магазину.

16 травня2018 року Відповідачем на підставі розглянутої вищевказаної заяви Позивача було видано технічне рішення № К-17-18-0058 про погодження проектної документації без зауважень

У відповідності до п. 5 ст. 21 ЗУ «Про ринок електричної енергії», оператор системи розподілу надає послугу із стандартного приєднання відповідно до умов договору про приєднання, а саме готує технічне завдання на проектування, забезпечує розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (до точки приєднання електроустановок замовника), здійснює заходи щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики, забезпечує виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також здійснює первинне підключення об`єкта замовника у строки, визначені кодексом системи розподілу.

До того ж, у відповідності до п. 4.2.2. Кодексу системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №310, передбачено, що послуга з: стандартного приєднання передбачає виконання комплексу робіт, а саме: розроблення технічних умов, включаючи вимоги щодо влаштування вузла комерційного обліку; підготовку технічного завдання на проектування; розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовників точки приєднання); здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики; погодження ОСР проектної документації Замовника на відповідність вимогам технічних умов; виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Відповідачем було розроблено проектну документацію на зовнішнє електропостачання магазину та обрано виконавця будівельно-монтажних робіт.

Згідно статті 10 Закону України «Про ринок електричної енергії» до повноважень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у відносинах з суб`єктами електроенергетики належить погодження питань розміщення на підпорядкованій їм території об`єктів електроенергетики виходячи з інтересів територіальної громади.

Відповідачем було погоджено проектну документацію з органами місцевого самоврядування, виконано комплекс будівельно-монтажних робіт та подано напругу в узгоджену точку.

Позивач в позовній заяві вказує на те, що строк дії договору про приєднання до електричних мереж сплинув 05 червня 2018 року.

13 серпня 2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про приєднання до електричних мереж № К-17-18 0058 від 18.04.2018 року відповідно до змісту якої, сторони обумовили викласти підпункт 3.1.1 пункту 3.1 розділу 3 Договору в наступній редакції: «Забезпечити в установленому порядку приєднання об`єкта Замовника (будівництво та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта Замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) в термін до 15 серпня 2018 року після виконання зобов`язань, визначених пунктом 3,2 цього розділу(а.с. 51).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, додатковою угодою від 13 серпня 2018 року до договору п. 3.1.1. Договору про приєднання до електричних мереж № К-17-18-0058 від 18.04.2018 року визначено строк виконання послуги з приєднання - до 15 серпня 2018року.

Визначення терміну позивачем щодо порушення строку надання послуг з приєднання є необґрунтованим, у зв`язку з тим, що умови договору про приєднання до електричних мереж № К-17-18-0058 від 18.04.2018 р. виконані відповідачем у встановлений Договором строк позивачем не спростовані, а також договір про постачання електричної енергії було оформлено та направлено на адресу позивача 13 жовтня 2018 року, але підписано позивачем лише 22 жовтня 2018 року.

Також, поняття приєднання до електричних мереж та підключення об`єкта до електричної мережі не є тотожними, адже приєднання електроустановки - це надання електропередавальною організацією послуги замовнику зі створення технічної можливості для передачі (прийняття) у місце приєднання електроустановки замовника, в той час як підключення - це виконання операцій комутації в місцях контактних з`єднань електропроводки з метою подачі напруги на електроустановку.

Наявна в матеріалах заява позивача від 23 жовтня 2018 року, вказує на спростування обґрунтування позивача в порушення його прав в якій позивач лише 23 жовтня 2018 року звернувся до Відповідача з проханням підключити належний йому об`єкт до електричної мережі.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення розміру пені є безпідставними та не обґрунтованими виходячи з наступного, що позивачем не надано розрахунок пені, що унеможливлює дослідження на предмет відповідності вимогам чинного законодавства розміру штрафної санкції.

Посилання Позивача на частину 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні розміру пені є безпідставним та необґрунтованим, адже п 5.4. Договору про приєднання до електричних мереж № К-17-18-0058 чітко визначається що за порушення строків виконання зобов`язання за цим Договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0.01 відсотка вартості приєднання за кожний день прострочення. Тобто, сторони у Договорі, за взаємною згодою, врегулювали порядок нарахування штрафних санкцій за можливе порушення умов вказаного договору.

Згідно п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 році № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральна (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1667 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач у суді не довів, що він виконав у повному обсязі покладені на нього обов`язки за договором, від яких залежить виконання ПрАТ «Київобленерго» своїх зобов`язань у передбачені договором строки, тому відсутні підстави вважати, що відповідачем «Київобленерго» порушено строки виконання зобов`язань за вказаним договором про приєднання до електричних мереж.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» про порушення умов договору приєднання до електричних мереж, стягнення матеріальної та майнової шкоди, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко