ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8556/19 Справа № 187/640/19 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Шульгівська сільська ради Петриківського району Дніпропетровської області, Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який не є його родичем, але з яким він тривалий час, а саме з 1990 року проживав як з членом родини, оскільки в 1985 році померла його дружина ОСОБА_3 та він запропонував його матері ОСОБА_4 проживати разом з ним як одна родина в будинку АДРЕСА_1 , на що вона погодилась.

Вказував, що його мати та ОСОБА_2 проживали разом як одна родина, мали спільний сімейний бюджет та побут, займалися господарством, забезпечували його та здійснювали повний догляд до повноліття, всі оточуючі сприймали їх як чоловіка та дружину, а він відносився до нього як до батька.

Зазначав, що у 1996 році ОСОБА_2 тяжко захворів, він разом з матір`ю здійснював догляд за ним та здійснили його поховання, після чого продовжили проживати у його будинку АДРЕСА_1 та фактично прийняли спадщину.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 залишив заповіт, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_5 , який не прийняв спадщину, тому спір про право на спадкове майно між ними відсутній, а тому просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення: факт його проживання однією сім`єю з покійним ОСОБА_2 з 1990 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років, по АДРЕСА_1 .

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повинен був задовольнити його заяву, наполягав на тому, що спір про право у даному випадку відсутній, а факт, який він просить встановити, породжує юридичні наслідки тільки для нього.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 стаття 367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.18).

Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори від 27 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 співмешканця ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю доказів родинних відносин (а.с.40).

Заявник вказав про те, що ОСОБА_2 12 грудня 1996 року склав заповіт на ім`я свого сина ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання заявника ОСОБА_1 однією сім`єю з покійним ОСОБА_2 з 1990 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років, не має юридичного значення, оскільки не породжує жодних юридичних наслідків для заявника, не відносить його до кола спадкоємців померлого, що можуть закликатися до спадкування за законом.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Разом з цим для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення. У разі відмови в задоволенні вимог про визнання права на жилу площу або на обмін жилого приміщення, заінтересована особа має право звернутись до суду з відповідним позовом.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18.

За змістом п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Між тим, відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,- залишає заяву без розгляду.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, за змістом роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що метою встановлення факту була саме можливість отримати спадщину.

Разом з тим, заявник при зверненні з даною заявою приховав факт наявності інших осіб, права яких порушуються даним рішенням.

Таким чином, факт, який просить встановити заявник, не може бути встановлений в порядку окремого провадження.

З огляду на викладене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 залишенню без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з виявленням судом спору про право в ході розгляду заяви в порядку окремого провадження.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Шульгівська сільська ради Петриківського району Дніпропетровської області, Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.