Дата документу 22.11.2019 Справа № 554/8484/19
Справа №554/8484/19
Р І Ш Е Н Н Я
І МЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2019 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Колесніченко О.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах, визнання права користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах, визнання права користування жилим приміщенням в якому просив встановити факт проживання та реєстрації на законних підставах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в житловому приміщенні кімнаті АДРЕСА_1 з 04.10.1995 року;

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування на законних підставах жилим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 з 04.10.1995 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що він проживає у гуртожитку - кімнаті АДРЕСА_1 . Правомірність його вселення у вищевказану кімнату підтверджується розпорядженням № 4 від 04.10.1995 року. Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року (копія додається) прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради гуртожиток за адресою: вул. Київське шосе, 58 у місті Полтава, залишивши цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток». Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №98 від 22.05.2019 року (копія додається) затверджено акти приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, у тому числі й щодо гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року (копія додається) залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень.

Встановлення факту постійного законного проживання у кімнаті АДРЕСА_1 має для позивача юридичне значення, а саме реалізації ним свого права на приватизацію вказаного житла.

Ухвалою судді від 23.09.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 15.10.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

15.10.2019 року від відповідача Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого останні просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання представник позивача не з`явився надав заяву відповідно до якої просив справу розглядати без його участі та позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник відповідача Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день час та місце слухання справи про причину неявки суд не повідомив.

Представники третіх осіб комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради будучи належним чином повідомленими про день час та місце слухання справи у судове засідання не з`явились, надіслали на адресу суду заяви з проханням слухати справ у їх відсутність при вирішенні спору покладались на розсуд суду.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.2 ч. 2 ст.16ЦК України є визнання правочину недійсним.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених вимог позивача, суд виходить з наступного.
Позивач ОСОБА_1 , проживає у кімнаті АДРЕСА_1 ., яка була надана на підставі розпорядження №4, виданого Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» 04.10.1995 року.

ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання у гуртожитку на підставі вищевказаного документа.

У кімнаті №308 даного гуртожитку ОСОБА_1 проживає майже 25 років, нею укладені договори щодо надання комунальних послуг.

Згідно відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 реєстрацію її місця проживання було здійснено за адресою: АДРЕСА_2 , але при проведенні зазначеної реєстраціїне вказано кімнати в якій вона проживає в гуртожитку.

Через вказані обставини у позивачки в останній час почали виникати постійні конфліктні ситуації з органами, що надають субсидію, адже маються розбіжності з довідками та паспортними даними. Окрім цього, позивачка не має можливості реалізувати своє право на приватизацію кімнати в гуртожитку, адже підтвердженням проживання в гуртожитку у визначеній кімнаті є лише відмітка дати реєстрації в паспорті з зазначенням кімнати, а для реалізації такого права згідно Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" мешканцям гуртожитку, необхідно на законних підставах проживати у ньому більше 5 років.

З метою усунення вказаної неточності, ОСОБА_1 зверталася до ПрАТ «Електромотор» щодо надання дубліката ордера, який був підставою для вселення в кімнату АДРЕСА_1 .

Проте, листом №07/777 від 19.06.2018 року (копія додається) ПрАТ «Електромотор» повідомило про неможливість видати такий дублікат у зв`язку з тим, що ордер було видано Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор», а книги обліку таких ордерів у зв`язку з реорганізацією підприємства за зазначений період у правонаступника ПрАТ «Електромотор» в архівах не збереглися.

Доказами факту постійного проживання та реєстрації на законних підставахпозивачки в кімнаті АДРЕСА_1 , крім перерахованих вище, є: довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №167 від 19.08.2019 року (копія додається) про реєстрацію за вказаною адресою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 04.10.1995 року;викопіровка по кімнаті №308 зазначеного гуртожитку (копія додається), а також квитанції про оплату комунальних послуг за вказану кімнату.

Державне підприємство Полтавський електромеханічний завод Електромотор було перетворено у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Закону України «Про приватизацію державних підприємств», згідно Наказу Фонду державного майна України №30-АТ від 11 травня 1994 року та перейменовано в Публічне акціонерне товариство Електромотор на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008року, та згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017року, останнє було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Електромотор».

Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , залишивши цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток».

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №98 від 22.05.2019 року затверджено акти приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність, у тому числі й щодо гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень.

Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки).

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у разі внесення під час реєстрації помилкових відомостей про особу, орган реєстрації зобов`язаний на підставі поданих особою або її законним представником достовірних відомостей, внести необхідні зміни до реєстраційного обліку протягом семи днів.

Згідно п.15 статті 1-1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" проживання у гуртожитку протягом тривалого часу це проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Вимога щодо проживання у гуртожитку протягом тривалого часу не поширюється на членів сімї громадянина, якому видано ордер на жилу площу в гуртожитку та який є основним наймачем жилого приміщення в гуртожитку, а також на мешканців гуртожитків, які на правових підставах були вселені у гуртожиток, фактично проживали в гуртожитку сукупно не менше одного року та стали учасниками антитерористичної операції у складі Збройних Сил України, Національної гвардії України, органів внутрішніх справ України та інших військових формувань, створених відповідно до закону, та добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

За положеннями ч. 2 статті статті 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ПрАТ «Електромотор» повідомило письмово ОСОБА_1 про неможливість видати такий дублікат у зв`язку з тим, що ордер було видано Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор», а книги обліку таких ордерів у зв`язку з реорганізацією підприємства за зазначений період у правонаступника ПрАТ «Електромотор» в архівах не збереглися.

Разом з тим, на підтвердження законності вселення у зазначену кімнату надано відповідне розпорядження №4 від 04.10.1995 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 даної статті, громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. №500-VIцей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.1 вказаного Закону сфера дії цьогоЗакону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Статтею 2 цього Закону закріплено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Частина 1статті 4 Закону №500-VIвстановлює, що громадяни, на яких поширюються дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до Закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно доЗакону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(2482-ХІІ) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно дост.130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Відповідно до ч.3ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом.. Крім того, таке ж право та порядок його реалізації визначеноЗаконом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. №2482-ХІІ, а також Законом про права мешканців гуртожитків.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону про права мешканців гуртожитків громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні»місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України від 16.01.2003, № 435-IV власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У частині 2 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (затверджені постановою Кабінету Міністрів від 08.10.1992 №572) передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових приміщень.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997. № 475/97-ВР зокрема стаття 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно дост.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2,4ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.12,13,81,89,141,164,263,264,265,280 ЦПК України, -

вирішив:
Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах, визнання права користування жилим приміщенням- задовольнити.
Встановити факт фактичного проживання та реєстрації на законних підставах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в житловому приміщенні кімнаті АДРЕСА_1 з 04.10.1995 року;

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування на законних підставах жилим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 з 04.10.1995 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.
З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

Відповідач: Територіальна громада міста Полтава в особі Полтавської міської ради 36000, м. Полтава, вул. Соборності 36, Код ;

Треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради 36040, м. Полтава, вул. Івана Мазепи 30, Код ;

Суддя В.М.Бугрій