ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5218/19 Справа № 182/8536/18 Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання: Голуб О.О.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м.Кривому Розі цивільну справу заапеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року, ухваленого суддею Тихомировим І.В. у м.Нікополі, та повний текст судового рішення складено 26 лютого 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.12.2014 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав у власність ОСОБА_2 25 000 доларів США для її власних потреб, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути йому таку ж суму грошових коштів до 30.12.2017 року, про що написала розписку. Зі слів відповідачки, кошти необхідні були їй для ремонту та введення в дію кафе «Малина» у м.Нікополі.

Проте, ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення коштів порушила, на неодноразові звернення позивача не реагує, посилаючись на фінансові труднощі. З урахуванням того, що відповідачка не бажає у добровільному порядку повертати отримані кошти, ОСОБА_1 вимушений звертатися до суду для захисту своїх законних прав і інтересів та просив стягнути з відповідача суму боргу, яка станом на 01.01.2018 року згідно з курсом НБУ складає 701 500,000 грн., інфляційні втрати, пов`язані з несвоєчасним виконанням зобов`язання ОСОБА_2 , у розмірі 39 284,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 17 527,00 грн., а також судові витрати у розмірі 7583,12 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 23.12.2014 року у сумі 701 500,00 грн., інфляційні втрати у сумі 39 284,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у сумі 17527,00 грн., а всього 758 311 (сімсот п`ятдесят вісім триста одинадцять) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 7 583 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 12 коп.

Відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухваленим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дочекавшись від неї відзиву на позов, призначив підготовче судове засідання на 16 січня 2019, що змусило її звертатися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з метою належного подання відзиву на позов. Також, відповідач вказує, що суд розглянув справу за її відсутності, проігнорувавши подану 20 лютого 2019 року заяву про відкладення судового розгляду у зв`язку з перебуванням в цей день в іншому місті на семінарі.

Окрім того, відповідач вважає, що дружина позивача ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 повинні були бути залученими судом до участі в справі як треті особі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Також, ОСОБА_5 не погоджується із розміром стягнутого судом боргу, при цьому зазначає, що на день ухвалення рішення борг у .25 000 доларів США відповідно до офіційного курсу гривні до долару США (27.087563 грн.) становив 677 189,075 грн., а не 701 500, 000, грн., як стягнув суд.

Скаржник вказує і на те, що в резолютивній частині рішення суд не зазначив місце проживання чи перебування позивача та відповідача, з наведених скарзі підстав, відповідач вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та належним чином обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши скаржника ОСОБА_2 яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з викладених у ній підстав, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2014 року ОСОБА_2 склала розписку про те, що вона отримала в борг від ОСОБА_1 25 000 доларів США та зобов`язується повернути обумовлену суму до 30.12.2017 року (а.с.70). Оригінал зазначеної розписки був оглянутий у судовому засіданні та міститься в матеріалах справи (а.с.70).

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти, а вона зобовязалася їх повернути із визначенням конкретного строку, у зв`язку із чим між сторонами фактично був укладений договір позики.

30.12.2017 року закінчився строк повернення боргу, проте ОСОБА_2 умови розписки не виконала та кошти у встановлений в розписці строк не повернула, чим порушила права позивача, при цьому доказів на підтвердження факту повернення коштів відповідач суду не надала.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, наданих сторонами, керуючись нормами статей:202, 207, 614, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 порушила свої зобов`язання за договором позики від 23.12.2014 року, оскільки не виконала його умови та не повернула позивачу ОСОБА_1 , кошти, у зв`язку із чим сума боргу з урахуванням трьох відсотків річних та суми процентів за користування позикою в межах позовних вимог повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача примусово.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та частково погоджується із доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції не в повній мірі дотримався наведених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна вважати законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі відповідач, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення посилається на розгляд справи за її відсутності, за наявності поданої 20 лютого 2019 року заяви про відкладення судового розгляду у зв`язку з перебуванням в цей день в іншому місті на семінарі.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання відповідача про відкладення судового розгляду, виходив з того, що16.01.2019 року розгляд справи вже був відкладений за клопотанням відповідача, враховуючи, що ОСОБА_2 з позовом ознайомлена, надала на нього відзив та зважаючи на передбачені нормами ЦПК України строки розумності розгляду справи, беручи до уваги думку позивача про розгляд справи по суті без участі відповідача, а також достатній обсяг доказів в матеріалах справи для винесення об`єктивного рішення, з метою виключення невиправданої затримки у провадженні, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи відповідача дослідив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи від 16.01.2019 та від 20.02.2019 (а.с.56,68).

Так, з першого клопотання вбачається, що ОСОБА_2 просила відкласти судовий розгляд через неможливість підготувати відзив на позов, що було пов`язано з отриманням ухвали суду про відкриття провадження від 04.12.2018 та позовної заяви -08 січня 2019 року, при цьому, суд задовольнив клопотання, відклавши судовий розгляд на 21.02.2019, надавши можливість підготувати відзив на позов (а.с.57), у другому клопотанні від 20.02.2019 року, відповідач просила відкласти розгляд справи на іншу дату через її участь у цей день в семінарі Вищої школи адвокатури Національної асоціації адвокатів України в м.Київі, до клопотання додана копія квитанції про сплату за участь в конференції (а.с.69).

Нормами п.1 1 ч.3 ст.223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проігнорувавши заздалегідь подане відповідачем клопотання про відкладення судового засідання в якому були викладені причини неявки, порушив засади цивільного судочинства, такі як змагальність сторін (ст..12 ЦПК України), оскільки позбавив її права довести обставини своїх заперечень проти поданого щодо неї позову та диспозитивність (13 ЦПК України) не надав можливості подати певні докази, виходячи з наступних підстав.

Так в судовому засіданні апеляційної інстанції 17 жовтня 2019 року відповідач надала суду оригінал розписки від 16 серпня 2017 року про повернення позивачу боргу у повному обсязі, яка була досліджена в судовому засіданні та копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.138, 139).

З тексту долученої до справи розписки, яка надрукована і викладена російською мовою, підписана позивачем ОСОБА_1 і двома свідками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 (зазначені паспортні дані, місце реєстрації) цією розпискою посвідчує, що 16 серпня 2017 року він безпосередньо отримав від ОСОБА_4 (зазначено паспортні дані, місце реєстрації) і ОСОБА_2 (вказані паспортні дані, місце реєстрації) грошову суму в розмірі 43000 (сорок три тисячі) доларів США, яку зобов`язується повернути Мотриченкам за першою їх вимогою протягом 14 календарних днів. Також, в розписці оговорено, що у разі неповернення грошової суми в розмірі 43 000 доларів США до 30 грудня 2017 року (строк погашення боргу відповідачем), 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів будуть зараховані в рахунок погашення займу ОСОБА_2 за розпискою від 23 грудня 2014 року (а.с.138).

Після долучення до справи наданої відповідачем розписки, позивачу було роз?яснено його право на подання клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи, надання зразків підпису, у зв?язку з чим в судовому засіданні була оголошена перерва для надання позивачу часу ознайомитись з поданим доказом та визначитись зі своєю позицією, при цьому позивач, 18 жовтня 2019 року подав заяву про відвід всьому складу колегії суддів, яка була розглянута 31 жовтня 2019 року суддею Дніпровського апеляційного суду Варенко О.П. та у задоволенні заяви про відвід, відмовлено (а.с.152).

Після поновлення провадження у справі, в судовому засіданні 03 грудня 2019 року, позивач наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, не визнавши доводи відповідача ОСОБА_2 та наданий нею доказ, при цьому, доказів того, що розписка надана відповідачем є підробкою, ним не підписувалась, суду апеляційної інстанції не надав, клопотань щодо проведення почеркознавчої експертизи не заявляв, тобто, наданий ОСОБА_2 доказ щодо зарахування боргу відповідача в отриманий ним борг, не спростував жодним належним та допустимим доказом.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності відповідача, яка наполягала на відкладені судового розгляду з поважних причин, позбавив ОСОБА_2 її права на доступ до правосуддя, а саме довести обставини своїх заперечень проти поданого щодо неї позову, надати докази на спростування позову, тобто позбавив права оспорити свої порушенні права, що є неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, та відповідно до п.п.1, 3 ч.1ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в повному обсязі з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає сплачений нею судовий збір в розмірі-11 374,69 грн.

Керуючисьст.ст.367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення боргу в повному обсязі.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені нею судові витрати за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції в сумі 11 374,69 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: