Справа № 361/2840/18
Провадження № 2/361/707/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 листопада 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Яблонській В.І., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Бровари до Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, витребування земельної ділянки з незаконного володіння, -

встановив:

У позовній заяві, поданій 16.05.2018р. керівником Броварської місцевої прокуратури Київської області, прокурор заявив такі позовні вимоги: Про визнання незаконним та скасування рішення Броварської міської ради Київської області № 1575-85-05 від 02.07.2010 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1000га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ; та про витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь територіальної громади Броварської міської ради Київської області в особі Броварської міської ради Київської області земельної ділянки площею 0,1000га з кадастровим номером :063:1314, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Як зазначено у позовній заяві - позов подано прокурором (керівником місцевої прокуратури) в інтересах держави в особі територіальної громади Броварської міської ради Київської області до відповідача Броварської міської ради Київської області. Позов прокурором вмотивовано тим, що рішенням міської ради від 20.05.2010р. (п.4) Степановій було надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки за вказаною адресою, а Рішенням міської ради від 02.07.2010р. (пп.13.3) Степановій передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Прокурор зазначив, що за результатами опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у суді, ним було встановлено, що оскаржуване рішення відповідачем міською радою прийнято незаконно, з порушеннями вимог Конституції України, Земельного Кодексу та Водного Кодексу України: ст.6,13,14,19 Конституції України, ст.ст. 19, 20 ст.116, ч.2 ст.58, ст.59, ч.1,3 ст.60, ст.61 ЗК України, ст.ст.4,89,90 ВК України, а саме: вказана земельна ділянка розташована поблизу озера та включає в себе землі, які відносяться до земель водного фонду (прибережна захисна смуга) , а станом на 2018 рік частково і безпосередньо водного плеса, що підтверджується даними публічної кадастрової карти, викопіюванням з плану землекористування, погодженим головним архітектором м. Бровари, та відповіддю Київського ДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 4.01.2018р. із відповідними схемами накладення земельних ділянок на землі водного фонду. Спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності (територіальної громади міста Бровари) всупереч встановленому законом порядку на підставі незаконного рішення міської ради, тому існують правові підстави для скасування вказаного рішення, яке прийнято всупереч положенням ст.20, ч.1 ч.3 ст.60, ст.61, ст.88 та ст.89 ЗК України, оскільки фактично відбулась незаконна зміна цільового призначення вказаної земельної ділянки з земель водного фонду на землі для забудови, і під забудову передана земельна ділянка, що знаходиться в прибережній стометровій захисній смузі, в якій заборонена забудова; крім того, орган місцевого самоврядування має діяти в інтересах громади, а дане рішення цій вимозі закону не відповідає, тому рішення прийняте в порушення вимог ст. 16 закону «Про місцеве самоврядування» та має бути визнане незаконним за ст.172 ЦК України. Позовні вимоги про витребування земельної ділянки від ОСОБА_3 прокурор вмотивував тим, що спірна земельна ділянка за Договором купівлі-продажу від 16.06.2011р. Степановою була відчужена відповідачу ОСОБА_3 ; враховуючи, що земельна ділянка вибула із власності громади міста незаконно, тому має бути витребувана; оскільки земельна ділянка набута першим власником Степановою безоплатно, тому вона може бути витребувана з підстав ст.387 та ст.388 ЦК України у будь-якому випадку. На думку прокурора, Сенько набула цю земельну ділянку у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного договір купівлі-продажу), але по суті вона набула вказану земельну ділянку незаконно, оскільки законно набути в приватну власність земельну ділянку з водоохоронної зони не можливо.

Подання позову прокурором прокурор обґрунтував тим, що згідно ст.188 ЗК України та ст.5 Закону «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади. Який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, таким центральним органом виконавчої влади є Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, на якого вказані функції покладено згідно з Постановою КМУ від 10.09.2014р. №442 та Положенням про ГУ Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністра аграрної політики №333 від 29.09.2016р. : нагляд (контроль) в АПК у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, дотримання вимог земельного законодавства в процесі передачі у власність/користування, вилучення (викупу) земельних ділянок, дотримання вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації прав на землю, за використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; але Постановою КМУ №251 від 10.04.2013р. не передбачено передачу вказаному органу повноважень по зверненню до суду з позовами про визнання незаконними рішень з приводу передачі земельних ділянок у власність. Державні інтереси, на захист яких подано даний позов прокурором, на думку прокурора полягають у тому, що вибула у приватну власність земельна ділянка водоохоронного призначення; оскільки до передачі у приватну власність земельна ділянка була у комунальній власності територіальної громади, то вона має бути витребувана на користь територіальної громади міста.

Щодо позовної давності, то прокурор вважає, що її не пропустив, рахуючи початок перебігу строку з моменту, коли сам дізнався про порушення - а саме про накладення земельної ділянки на межі водоохоронної зони що виявлено прокурором під час моніторингу Публічної кадастрової карти 22.09.2017р.

Ухвалою від 17.05.2018р. позов було залишено без руху, прокурору надавався строк для усунення недоліків в частині визначення особи (суб`єкту), на захист прав та інтересів якого подано даний позов, визначення позивача, визначення статусу прокурора за даним позовом, і відповідно визначення учасників справи. Ухвалою від 11.06.2018р. позов було повернуто заявнику. Ухвалою апеляційного суду від 16.08.2018р. дану ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду; в ухвалі апеляційний суд визначив, що даний позов прокурором подано в межах його повноважень і в інтересах територіальної громади. На виконання ухвали апеляційного суду ухвалою від 11.09.2018р. провадження у справі за даним позовом відкрито.

За наслідками з?ясування з позивачем у підготовчому провадженні його позиції за даним позовом і з приводу питання щодо учасників справи та визначення позивача позивачем за даним позовом є безпосередньо прокурор (керівник місцевої прокуратури); позов подано в інтересах територіальної громади міста Бровари, що прокурором визначено як інтереси держави.

В позовній заяві прокурор не визначив державний орган , до чиєї компетенції віднесено захист інтересів держави у даній сфері, в якій виникли спірні правовідносини. Суд звертав увагу на даний недолік позовної заяви у своїй ухвалі про залишення позову без руху; даний недолік не був усунутий прокурором, який виходив з того, що такого органу не існує, і саме тому позов подає безпосередньо прокурор і він є позивачем. З урахуванням позиції прокурора, висновків, зазначених в ухвалі апеляційного суду від 16.08.2018р., суд відкрив провадження у даній цивільній справі і не залучав до участі в ній відповідний державний орган, виходячи з принципу диспозитивності, змагальності і рівності учасників справи. такими чином, при розгляді даної справи суд виходить з того, що прокурор (керівник місцевої прокуратури) є належним позивачем за даними позовними вимогами.

Територіальна громада, в інтересах якої прокурором подано позов, своєї позиції за даним позовом з приводу його підтримання не висловила, виходячи з того, що її представницький орган Броварська міська рада прокурором визначена у якості відповідача, тобто протилежної сторони у цивільному спорі. Іншого способу повідомлення територіальної громади, виклику до суду, відібрання від неї письмових пояснень чи інших заяв по суті справи та з процесуальних питань (інакше ніж через обраний нею представницький орган міську раду) ЦПКУ не передбачає.

Відповідач Броварська міська рада Київської області подала відзив, позов прокурора не визнала, пославшись на те, що вказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 у відповідності до всіх приписів закону, зокрема ст.118 ЗК України, порядок і процедуру було дотримано; вказаній особі, яка мала право на отримання у власність земельної ділянки даного цільового призначення і раніше свого права не використала, за її клопотанням колегіальним рішенням міської ради від 20.05.2010р. було надано дозвіл на розробку проекту відводу, заявником була замовлена, розроблена ТОВ «Горизонт» необхідна технічна документація (проект відведення), у технічній документації по відведенню земельної ділянки були наявними всі необхідні позитивні висновки відповідних компетентних органів, зокрема, позитивний висновок Держкомзему (що дана земельна ділянка може бути передана фізичній особі у власність за даним цільовим призначенням з єдиним обмеженням не змінювати таке призначення), позитивний висновок Держуправління охорони навколишнього природного середовища (що земельна ділянка не межує з охоронюваними природними об`єктами), позитивний висновок Держсанепідслужби, позитивний висновок Управління містобудування та архітектури, і в даних висновках не вказано обмежень, не вказано, що поблизу знаходяться водні об`єкти, тощо. Міська рада не мала законних підстав для відмови ОСОБА_5 у задоволенні її заяви про затвердження проекту відводу і для відмови у передачі вказаної земельної ділянки у власність. Оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону і не може бути скасоване. Щодо доказів, поданих позивачем, то відповідач просив їх не брати до уваги, оскільки віднесення земельної ділянки до водоохоронного фонду чи до відповідної категорії та виду земель не може мати місце за листом Київгеоінформатики чи викопіюваннями з топографічних матеріалів, слід виходити з висновків компетентних органів і з офіційної документації, крім того, позивач надав певні відомості щодо наявності водного об`єкту, в охоронні межі якого нібито попадає спірна земельна ділянка , - станом на теперішній час, а не станом на 2010 рік, коли складалась відповідна технічна документація і передавалась земельна ділянка у власність, і що позивач не надав доказів накладення спірної земельної ділянки на водний об`єкт чи на водоохоронну зону такого об`єкту станом на день ухвалення оспорюваного рішення міської ради. Крім того, відповідач послався на те, що прокурором даний позов подано поза межами повноважень прокурора, який наділений правом подання позову до суду виключно в інтересах держави, а вказана земельна ділянка перебувала у комунальній власності до передачі її у власність Степановій, і в даному випадку відсутні інтереси держави, і що інтереси держави і інтереси територіальної громади не є тотожними, а подавати позов в інтересах територіальної громади прокурор повноважень не мав; що в інтересах територіальної громади діє її представницький орган - міська рада; крім того, відповідач послався на те, що при розгляді даної справи прокурор сам зазначив, що державним органом, який здійснює державну політику у даній сфері земельних відносин щодо контролю за прийняттям рішень з земельних питань, є Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, тобто є орган, який має повноваження по контролю у даній сфері, але прокурором не обґрунтовано підстави звернення до суду, відсутні звернення прокурора до цього органу, відсутні відомості про те, що вказаний орган просив прокурора звернутись до суду з позовом чи що такий орган не наділений правом на самостійне звернення до суду, тому на думку відповідача прокурор за даним позовом не є належним позивачем. Крім того, відповідач подав заяву про застосування позовної давності, виходячи з того, що позовна давність почала свій перебіг з дати ухвалення міською радою оскаржуваного рішення, і прокурор пропустив строк позовної давності без поважних причин, оскільки прокуратура увесь час після прийняття міською радою рішення мала функції загального нагляду, мала право своєчасно дізнатись про дане рішення та перевірити його законність (шляхом моніторингу на сайті раді, шляхом особистої присутності на сесіях, у інші способи здійснення наглядових функцій) , - що є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив, позов не визнала, у відзиві послалась на ті самі доводи, що і відповідач Броварська міська рада, зокрема, що Степановій земельна ділянка була передана із земель запасу, які можна була передавати у власність громадянами під забудову, що третьою особою ОСОБА_6 і відповідачем міською радою повністю була дотримана процедура і порядок передачі/отримання земельної ділянки у приватну власність, і прийняте міською радою рішення на користь ОСОБА_6 було законним і правомірним, і що на той момент були відсутні будь-які підстави для відмови Степановій у передачі їй у власність вказаної земельної ділянки; що вказана земельна ділянка не відносилась і не відноситься до водоохоронних земель і позивач іншого належними доказами не довів; що вона, ОСОБА_7 набула право власності на вказану земельну ділянку з законних підстав, за договором купівлі-продажу. Крім того, відповідач послалась на те, що на час подання відзиву вона вже не є власником вказаної земельної ділянки, здійснивши її відчуження за договором купівлі-продажу, тому взагалі у неї не може бути витребуване відсутнє у неї майно.

Третя особа ОСОБА_4 письмових пояснень щодо позову та відзивів не подала.

З досліджених доказів як окремо так і у їх сукупності, встановлено такі обставини:

Рішенням Броварської міської ради Київської області від 20.05.2010р. №1530-84-05 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1000га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Рішення Броварської міської ради Київської області від 02.07.2010р. № 1575-85-05 ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, з них 0,0160 га землі обмеженого використання-інженерний коридор мережі лінії електропередачі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 видано на підставі рішення Броварської міської ради 85 сесії 05 скликання № 1575 від 02.07.2010р., на земельну ділянку 0,1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, - земельна ділянка кадастровий номер :00:063:1314, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ449172, виданого 04.11.2010р. відділом Держкомзему у м. Броварах Київської області перебуває у приватній власності ОСОБА_3 ; дата державної реєстрації: 24.10.2017р.

За Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.07.2017р., укладеним між ОСОБА_3 (Продавець) і ОСОБА_8 (Покупець), Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність (купив) земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:063:1314.

Оспорюваним у даній справі є рішення Броварської міської ради від 02.07.2010р. № 1575-85-05, (п. 3.13) про затвердження ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і про передачу земельної ділянки у власність.

Прокурором як докази незаконності вказаного рішення міської ради надано такі докази:

Відповідь КДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформатичних систем КИЇВЕНЕРГОІНФОРМАТИКА від 18.10.2017р. на запит прокурора, в якій зазначено, що з топографічних планів масштабу 1:2000 та ортофотопланів масштабу 1:2000 станом на 2010 рік із схемою накладення земельних ділянок згідно запиту на землі водного фонду в межах м. Бровари Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами :00:064:0521, :00:063:1314 повністю або частково накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу озер. Площа накладення на землі водного фонду земельної ділянки з кадастровим номером :00:063:1314 0,1 га (повністю);

Лист КДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформатичних систем КИЇВЕНЕРГОІНФОРМАТИКА від 02.05.2018р. встановлено, що з топографічного плану масштабу 1:2000 станом місцевості на 2007р., ортофотоплану масштабу 1:10000 станом місцевості на 2010 рік, викопіювання з матеріалів космічної зйомки станом місцевості на 2007 та 2009 роки із схемою накладення земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району Київської області земельна ділянка з кадастровим номером :00:063:1314 повністю накладається на землі водного фонду, на прибережні захисні смуги озер, площа накладення 0,01га;

Лист Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області водойми розташовані між АДРЕСА_2 відносяться до озер, що підтверджується картографічними матеріалами ДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформатичних систем (викопіювання з оргтофотоплану М 1:2000 станом на 2010 рік, представленими у додатку);

Висновок №12/18 земельно-технічної експертизи про те, що на території міста розташовані озера в парку Приозерний (Озеро Біле, у парку Перемоги (озеро Перемога), між АДРЕСА_3 Сонячна та вул АДРЕСА_4 Фельдмана по АДРЕСА_5 ; водойми розташовані між вул АДРЕСА_2 м. Бровари відносяться до озер. Між вулицями Фельдмана-Абрикосова-Спортивна-Кобилянської-Сонячна в м. Бровари розташовані два водні об?єкти, які з огляду на вихідні дані є озерами. Між такими озерами проходить ґрунтова дорога. В цілому озера оточені кварталом індивідуальної житлової забудови.

За результатами проведення земельно-технічної експертизи зроблено такі висновки:

- земельна ділянка з кадастровим номером :00:064:0521 частково знаходиться в нормативних межах прибережних захисних смуг озер;

- земельна ділянка з кадастровим номером :00:064:0521 знаходиться в межах земель Броварського лісництва КП Дарницьке ЛПГ;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:063:0012 розташована у АДРЕСА_6 Бровари між АДРЕСА_2 .

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22.01.2018р. грошова оцінка земельної ділянки :00:063:1314 становить 445143,13грн.

Згідно детального плану території 1У житлового кварталу, схема планування території, - вказана територія віднесена до земель житлової забудови.

Суду наданий Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 3-ом громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства в м. Бровари Київської області; в тому числі, замовник ОСОБА_4 , земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Саме дана проектна документація була ОСОБА_4 надана до Брвоарськоїм міської ради на затвердження , і була затверджена колегіальним рішенням Броварської міської ради, яке оспорюється прокурором. В даній проектній документації є такі висновки:

- Висновок Управління містобудування та архітектури про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 01.07.2010р.: об?єкт: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; адреса об?єкта: АДРЕСА_1 ; замовник ОСОБА_4 ; місце знаходження земельної ділянки відповідно генерального плану міста, затвердженого рішенням сесії Броварської міської ради від 26.08.99 № 15011-23: - території житлової забудови; висновок: управління містобудування та архітектури Броварської міської ради, враховуючи рішення Броварської міської ради від 20.05.2010р. № 1530-84-05, погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Містобудівні обмеження та обтяження землекористування згідно кадастрового плану та відповідно до розрахунків виконаних ТОВ НВП Горизонт (без права забудови): земельна ділянка площею 0,0160 га в межах інженерного коридору мережі ЛЕП; мережа проїзду;

- Висновок від 22.06.2010р. Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки…, за яким ГУ Держкомзему в Київській області погоджує проект землеустрою і вважає за можливе надати у власність ОСОБА_5 земельну ділянку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка повинна використовуватись з дотриманням обов?язків землекористувачів, встановлених ст. 96 ЗКУ та обмежень прав на землю, встановлених ст. 111 ЗКУ;

- Висновок про погодження матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд , ведення особистого селянського господарства м. Бровари Київської області, за яким Державне управління охорони навколишнього середовища в Київській області погоджує матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 ;

- Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 25.06.2010р.: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м. Бровари Київської області відповідає вимогам діючого законодавства;

- Висновок відділу Деркомзему у місті Броварах про обмеження та обтяження на використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 21.07.2010: земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , що надається ОСОБА_5 у власність для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд, повинна використовуватись з дотриманням обов?язків землевласника, змісту добросусідства та обмежень прав на землю, встановлених у ст. ст. 91,103,111 ЗКУ, ст. 35 ЗУ Про охорону земель, законодавства про охорону навколишнього середовища; дотримання режиму використання земель для охоронних і санітарно-захисних зон (земельна ділянка площею 0, 0160га в межах інженерного коридору мережі ЛЕП; мережа проїзду; заборона зміни цільового призначення;

- Висновок Управління культури і туризму КОДА від 01.07.2010р. Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за яким Управління культури і туризму погоджує ОСОБА_5 проект землеустрою про відведення земельної ділянки площею 0,1000га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ;

- Звіт з якісної характеристики грунтового покриву, згідно якого грунтовий покрив на земельній ділянці представлений дерново-підзолистими глеюватими супіщаними грунтами;

- Довідка ГУ Держкомзему в Київській області від 25.06.2010р. про те, що згідно державної статистичної звітності з кількісного обліку земель в межах Броварської міської ради, станом на 22.06.2010р. земельна ділянка 0,1000га по АДРЕСА_1 рахується в резервних територіях міста (інші землі без рослинного покрову або з незначним рослинним покровом);

- Довідка КП «Служба замовника», що на даній земельній ділянці відсутні зелені насадження.

Спірні правовідносини врегульовані такими нормами закону:

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.13 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 19 Земельного Кодексу України встановлю категорії земель. ч.1. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 2. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно ст. 20 ЗКУ встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок: віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗКУ.

Стаття 58 ЗКУ встановлює склад земель водного фонду. До земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. 2. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Згідно статті 59 ЗКУ землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. 2. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Згідно ст.60 ЗКУ (в редакції, чинній на 2010рік) ч. 2. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Стаття 61 встановлює обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах. 2. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: зокрема, будівництво .

Згідно ст.79 ЗК України ( земельна ділянка як об`єкт права власності) - Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. 2. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Згідно ст. 79-1 формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно ст. 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: зокрема, а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Пунктом 4 вказаної статті визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;

Згідно ст.90 ЗК власники земельних ділянок мають право: зокрема, а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: зокрема, в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм провадиться один раз по кожному виду використання.

Стаття 118 та стаття 123 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно якого г ромадянин, зацікавлений у отриманні земельноїбдіялнки у власність подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який своїм рішенням надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Після отримання дозволу громадянин замовляє компетентній установі (підприємству) виготовлення проекту землеустрою, який після його складення і проходження процедури необхідних погоджень передається відповідному органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування для затвердження, і вказаний орган приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Статтею 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно статті 122 ЗК визначено повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема, с ільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно статті 181 ЗК землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил. Згідно ст. 182 ЗК мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів.

Згідно статті 186 -1 ЗК передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин; також подається на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури. П роект землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища; Крі того, проект щодо земельні ділянки, розташованої на території пам`яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях, підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини;

Проект щодо земельної ділянки розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам`яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини; проект щодо земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Стаття 188 ЗК встановлює, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державний контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, іншими державними органами відповідно до законодавства України. Порядок здійснення державного контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Згідно ст.ст.88, 89, 90 Водного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: зокрема, 4) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних).

Постановою КМУ від 10.09.2014р. №442 з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

За Положенням про ГУ Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністра аграрної політики №333 від 29.09.2016р. , Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. 3. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. 4. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: зокрема, 9) здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; 10) організовує виконання на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру; 19) погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою; 21) здійснює землеустрій, у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель; 24) здійснює державний нагляд у сфері землеустрою; 26) проводить відповідно до законодавства моніторинг земель та їх охорону; 30) здійснює державний нагляд (контроль): у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за: веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; здійсненням заходів, передбачених відповідними робочими проектами землеустрою щодо захисту земель від водної і вітрової ерозії, селів, підтоплення, заболочення, засолення, солонцювання, висушування, ущільнення та інших процесів, що призводять до погіршення стану земель, а також щодо недопущення власниками та користувачами земельних ділянок псування земель шляхом їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, заростання чагарниками, дрібноліссям та бур`янами; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах; припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону. 7. Головне управління під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє з місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування, а також підприємствами, установами, організаціями на території області.

Згідно ст. 172 ЦК України - Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За статтею 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст.388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно ст.373 ЦК право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 257 ЦКУ встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За правилами ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, кім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані докази, суд встановив такі обставини і зробив такі висновки:

Третьою особою ОСОБА_4 дотримано порядок отримання у власність земельної ділянки за даним цільовим призначенням: вона звернулась за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою, отримала у встановлений законом спосіб такий дозвіл (за рішенням Броварської міської ради, прийнятим на сесії), замовила виготовлення проектної документації (проекту відводу). Проектна документація виготовлена у відповідності до вимог закону, у подальшому затверджена рішенням Броварської міської ради.

Оспорюване рішення міської ради прийняте органом місцевого самоврядування у межах його повноважень, у визначений законом спосіб- колегіальне рішення, розгляд на сесійному засіданні, тобто з дотриманням порядку. процедури, обгрунтовано .

Суд виходить з того, що у даному випадку міська рада не мала законних підстав як для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою так і для відмови у затвердженні виготовленого проекту та для відмови у передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 .

Щодо виготовленої проектної документації, то суд бере до уваги наступне:

Позивач не довів незаконності, недостовірності наданого на затвердження міській раді проекту відводу, і він розглядається судом як такий, що повністю відповідає всім вимогам закону.

Суд враховує, що Технічна документація з землеустрою виготовлена фахівцями, і відсутні будь-які докази чи факти, які б піддавали сумніву фах і повноваження виконавця документації та достовірність і законність виготовленої документації, а за принципом презумпції правомірності вказаний документ судом визнається як такий, що відповідає закону і є достовірним.

Аналізуючи даний документ (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) суд звертає увагу, що в ньому є всі необхідні висновки (погодження, передбачені статтею 186-1 ЗК України), і жодних обмежень чи перешкод для передачі вказаної земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку - не було виявлено, і відповідно, розглядаючи дану справу, суд виходить з того, що таких перешкод, в тому числі і вказаних прокурором, принаймні на той час однозначно не існувало.

Суд виходить з того, що у разі знаходження даної земельної ділянки у водоохоронній зоні водного об`єкту це б не могло бути не виявлено (не замічене) відповідними органами, які надали позитивні висновки у даній технічній документації. Відомостей про притягнення відповідальних за надані висновки посадових осіб до відповідальності прокурором не надано, а враховуючи принци презумпції правомірності дії посадової особи, суб`єкту владних повноважень - всі висновки суд приймає до уваги як такі, що повністю відповідали вимогам закону.

Аналізуючи наданий прокурором висновок експертизи, суд бере до уваги наступне:

В наданому висновку експертизи №12/18 є фотознімки фактичного стану землекористування навколо озер, вид з вулиці Кобилянської, вид протилежного боку з вулиці Кобилянської, грунтова дорога між озерами, індивідуальна житлова забудова, - з даних фотознімків дійсно видно заводненість даної території, але зовнішні ознаки на можна визнати як явні ознаки озера; крім того, з даних фотознімків видно стан на час проведення експертизи (лютий 2018р.), тому він не може свідчити про аналогічний стан території на 2010 рік. Крім того, з фотознімків явно видно, що фактично впритул до заводненої території розташовані інші жилі будинки, в цілому територія заводнена окремими плесами, поросла невеликими багатолітніми насадженнями (типа кущів) на заводненій території, дані водні об`єкти невеликого розміру. На одному з знімків видно, що безпосередньо на воді розташований стовб - опора лінії електропередачі (ЛЕП). Як звернув увагу представник відповідача дана територія знаходиться у низині, що призводить до скупчення води і підтоплення, тим більше у передвесняний період, але дані водні плеса на думку відповідача не є озерами як статичними природніми утвореннями, і однозначно не були озерами станом на час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Відповідач звернув увагу на ту обставину, що принаймні опора ОСОБА_9 не могла б бути розташована в озері.

Суд такі зауваження знаходить слушними, такими, що відповідають існуючому на той час генеральному плану міста, в якому дана територія запланована під житлову забудову, що було б неможливим при затвердженні генерального плату міста у разі, якби під забудову віддавалось озеро і його охоронна зона. Доказів на спростування даних фактів прокурор не надав.

Крім того, як видно з технічної документації (проекту відводу) Степановій на стадії погодження проекту відводу було встановлено обмеження у користуванні земельною ділянкою - в частині, де проходить лінія електропередачі. Дана обставина також дає обгрунтовані сумніви з приводу того, що на день передачі земельної ділянки у власність Степановій, її земельна ділянка з лінією електропередачі знаходилась впритул до озера, чи що опора ЛЕП знаходилась у озері.

Також суд враховує, що на даній території вже розташовані жилі будинки, що також вказує на відсутність встановлених законом заборон (перешкод), принаймні на період, що відноситься до передачі земельної ділянки у власність Степановій.

Суд вважає, що не відповідають вимогам про достатність, достовірність і допустимість доказів надані прокурором листи-відповіді на запит прокурора, в яких водні об`єкти , розташовані на території біля вулиці Кобилянської, визначаються як озера, оскільки для встановлення даного статусу об`єкту і для встановлення відповідної категорії земель закон визначає спеціальний порядок, і він не передбачає такого порядку, як надання листавідповіді на запит прокурора.

Висновок експертизи №12/18, на який посилається прокурор, визначає вказані водні об`єкти як озера, але предметом дослідження в даній експертизі був стан території на 2017-2018р., а не на час розроблення проекту землеустрою, його затвердження та передачі земельної ділянки у власність. Крім того, у даному висновку експертизи зроблено висновки щодо інших земельних ділянок, тому він не може бути застосований як доказ до конкретної земельної ділянки, переданій у власність Степановій. Посилання прокурора на те, що вказані у висновку експертизи інші земельні ділянки знаходяться в одній водоохоронній зоні - не приймаються до уваги, оскільки для такого розширеного тлумачення висновків експертизи підстави відсутні.

Прокурор посилається на незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки. Але прокурор не надав доказів на підтвердження цього. З наданих доказів встановлено, що вказана земельна ділянка знаходилась на території, у генеральному плані міста відведеній під житловий квартал, під житлову забудову, вона перебувала в землях запасу, не була віднесена і не рахувалась як земля категорії водного фонду; земельна ділянка надана за призначенням і без його зміни.

Прокурор не довів, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_5 у 2010 році, знаходиться у водоохоронній зоні водного об`єкту, що наявне на даний час заводнення території є озером з захисною зоною, і більш того, що таке озеро і водоохоронна зона навколо нього виникла і вже існувала станом на 2010рік. У разі, якщо земельна ділянка опинилась в водоохоронній зоні після передачі її у власність (в межах трьох років до подання позову) - то у такому випадку сам той факт, що після передачі земельної ділянки у власність з законних на той час підстав пізніше змінилась обстановка і природня ситуація, - не є підставою для визнання рішення незаконним і для захисту від такого порушення законом визначений інший порядок.

Таким чином, прокурор не надав належних, допустимих і достовірних доказів, які б як окремо так і у їх сукупності доводили, що проектна документація є недійсною, що висновки, наявні в проектній документації, є незаконними чи нечинними; що станом на передачу вказаної земельної ділянки Степановій біля неї знаходилось озеро як водний об`єкт з необхідною охоронною зоною,і що вказана земельна ділянка попадала в водоохоронну зону, чи що вказана земельна ділянка була іншого цільового призначення, - тобто що у міської ради були законні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту відводу і що були законні підстави для відмови у його затвердженні , що у міської ради були законні підстави для відмови ОСОБА_5 у передачі їй у власність вказаної земельної ділянки; та що ОСОБА_4 отримала вказану земельну ділянку незаконно.

Оскільки станом на день виготовлення документації, її затвердження і станом на день прийняття оспорюваного прокурором рішення воно повністю відповідало всім вимогам закону, що регулює дані правовідносини, тому суд не вбачає підстав для визнання такого рішення незаконним і для його скасування. Позов в цій частині необгрунтований і задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про витребування земельної ділянки від ОСОБА_3 , то суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступних міркувань:

Оскільки земельна ділянка набута ОСОБА_4 у власність з законних підстав, на підставі законного рішення органу місцевого самоврядування, то власник мала право розпорядитись власною земельною ділянкою на свій розсуд.

ОСОБА_6 відчужила земельну ділянку відповідачці ОСОБА_7 за відплатним договором, законно, і покупцем право власності на вказану земельну ділянку набуто з законних підстав.

Згідно ст.387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У даному ж випадку право власності на земельну ділянку набуто законно.

За статтею 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Таке майно може бути витребуване від добросовісного набувача , який набув майно у власність за відплатним договором, , зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ст.388 п. 3).

У даному випадку відсутні всі зазначені у даних нормах закону обставини, як окремо так і їх сукупність, тому відсутні підстави для витребування вказаної земельної ділянки від ОСОБА_3 за статтями 387, 388 ЦК України.

Крім того, за приписами даних норм закону витребуваним (при наявності інших складових. Зазначених у ст.387, 388 ЦК України) може бути майно, що є у володінні особи, від якої воно витребовується; натомість з наданого відповідачем договору купівлі-продажу встановлено, що ще до подання даного позову до суду вказана земельна ділянка вже вибула з володіння ОСОБА_3 з законних підстав- була відчужена іншій особі, до якої вимоги про витребування майна не пред`явлено.

Суд, відмовляючи у позові, виходить і з того, що в даному випадку не встановлено порушення прав особи, на захист прав якої прокурор подав позов. Жодного доказу, що оспорюваним рішенням були порушені права територіальної громади міста Бровари прокурор суду не надав.

Так само прокурор не довів завдання шкоди інтересам держави оспорюваним рішенням або самими фактом передачі земельної ділянки у приватну власність. Жодного доказу, на підтвердження цього прокурор суду не надав, зокрема, відсутні відповідні висновки органу, якому передано дані функції держави, тощо.

Таким чином, позовні вимоги необґрунтовані, не доведені і задоволенню не підлягають.

Щодо дотримання строків позовної давності, то суд погоджується з відповідачем у тому, що він прокурором пропущений і суттєво, враховуючи дату прийняття оскаржуваного рішення (2.07.2010р.) і дату подання позову до суду (16.05.2018р.). Суд виходить з того, що рішення міської ради є загальнодоступним , в тому числі доступним для прокурора протягом всього періоду після його прийняття та опублікування. При цьому суд також враховує, що до функцій прокурора було віднесено у вказаний період здійснення загального нагляду, і що у прокурора не було перешкод у тому, щоб про дане рішення дізнатись вчасно і принаймні раніше ніж у травні 2018 року. До того ж сам прокурор посилається на листи-відповіді (які подає як докази того, що земельна ділянка знаходиться у водоохоронній зоні озера), датовані 2017 роком. Суд не вбачає підстав для виключень з приписів закону про позовну давність для прокурора. Посилання прокурора на те, що про дане рішення йому стало відомо лише в 2017році, і строк позовної давності розпочав перебіг з цього часу, не відповідає приписам ст.261 ЦК України, і не є доказом наявності у прокурора поважних причин пропуску строку, який у даному випадку обчислюється не з дати, коли прокурор дізнався про дане рішення і про порушення права (на його думку), а з дати, коли він міг (мав для того реальні можливості) довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила (ст.261ЦК).

Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові, якщо про це завила сторона. Разом з тим, виходячи з того, що суд відмовляє прокурору у позові по суті заявлених вимог, то відсутня необхідність для відмови у позові ще й з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності.

ВИРІШИВ:

У позові Керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області до Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Броварської міської ради Київської області № 1575-85-05 від 02.07.2010 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1000га по АДРЕСА_1 , та у позові про витребування вказаної земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_3 , - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга ним буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення виготовлено 2 грудня 2019 року

Суддя: Т.В.Селезньова