ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1462/19 Справа № 205/2283/17 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпрі апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №208" на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №208" про стягнення недоплачених сум при звільненні, компенсації за затримку розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

В обґрунтування вимог зазначила, що 01 березня 2013 року вона прийнята на посаду голови правління Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 208», про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці на підставі наказу ОК «ЖБК №208» від 01.03.2013 року №1.

13 березня 2016 року позивач звільнена із посади голови правління ОК «ЖБК №208» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за згодою сторін.

У березні 2016 року ОСОБА_1 фактично відпрацювала з 01.03.2016 року по 13.03.2016 року, але заробітна плата їй виплачена була за період з 01.03.2016 року по 04.03.2016 року включно, за період із 05.03.2016 року по 13.03.2016 року заробітна плата не нараховувалась та не сплачена, у зв'язку із тим, що на позачергових зборах ОК «ЖБК №208» було вирішено призупинити виплату ОСОБА_1 заробітної плати.

За період роботи в ОК «ЖБК №208» ОСОБА_1 мала право на щорічну основну та додаткову відпустки, які вона не використала.

Відповідачем не було проведено остаточний розрахунок з позивачем згідно ст. 116 КЗпП України, у зв'язку із чим позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з ОК «ЖБК №208» на свою користь 50 312,05 грн., з якої: заробітна плата в сумі - 200 грн., компенсація за невикористані 78 днів щорічної основної відпустки та 30 днів додаткової відпустки як працюючій жінці, яка має двох дітей віком до 15 років в сумі 11 838,96 грн., середній заробіток за затримку у проведенні остаточного розрахунку при звільненні в сумі 38 273,09 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОК «ЖБК № 208» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 200 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 11 836 грн. 96 коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 38 273 грн.09 коп., всього на загальну суму 50 312 грн.05 коп. Стягнуто відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1762 грн.

В своїй апеляційній скарзі ОК "ЖБК № 208" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Так, судом під час розгляду справи не було взято до уваги факти порушення бухгалтерського та трудового законодавства, які мали місце за час головування ОСОБА_1 у ОК "ЖБК № 208". Позивачка, як голова ОК "ЖБК № 208", в останній день її роботи на посаді повинна була видати наказ про своє звільнення та нарахувати до сплати відповідні суми, однак зазначеного не зробила.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обгрунтоване, залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №208» згідно Статуту є юридичною особою, органом управління якого є загальні збори (а.с.145).

01 березня 2013 року ОСОБА_1 прийнята в Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №208» на посаду голови правління, про що свідчить запис у трудовій книжці (том І а.с.6) та наказ №1 від 01.03.2013 року про призначення головою правління ЖБК-208, винесений на підставі протоколу зборів правління ЖБК-208 від 19.01.2013 року (том І а.с.76, 77). Вказаний наказ підписаний головою правління ОСОБА_1

Згідно наказу №4 від 13 березня 2016 року ОСОБА_1 склала із себе виконання обов'язків голови правління ОК «ЖБК-208» з 13.03.2016 року у зв'язку із переобранням нового складу правління (том І а.с.78).

Згідно запису у трудовій книжці, зробленого головою правління ОСОБА_1, позивачка звільнена з посади голови правління відповідача на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з 13 березня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними, законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово - будівельний кооператив № 208» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 200 грн.00 коп., грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 11 836 грн. 96 коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 38 273 грн.09 коп., всього на загальну суму 50 312 грн. 05 коп.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Статтею 34 ЗУ "Про кооперацію" передбачено, що трудові відносини в кооперативних організаціях регулюються цим Законом, законодавством про працю, статутами кооперативних організацій та правилами їх внутрішнього розпорядку.

Згідно статті 16 вказаного закону виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

Розділом 16 Статуту відповідача (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено порядок обрання, переобрання та повноваження правління, голови правління та ревізійної комісії. (т.1 а.с.188)

Так, пунктом 16.6 Статуту обумовлено, що правління кооперативу забезпечує додержання кооперативом та його членами законодавства, рішень виконавчого комітету місцевої ради з питань діяльності кооперативу і статуту кооперативу;забезпечує ведення діловодства, бухгалтерського обліку і складання звітності; приймає на роботу та звільняє робітників.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.03.2013 року ОСОБА_1 прийнята в Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №208» на посаду голови правління, про що свідчить запис у трудовій книжці (том І а.с.6) та наказ №1 від 01.03.2013 року про призначення головою правління ЖБК-208, винесений на підставі протоколу зборів правління ЖБК-208 від 19.01.2013 року (том І а.с.76, 77).

Згідно протоколу № 1 позачергових зборів від 04.03.2016 року, серед інших питань, ОСОБА_1 було запропоновано у триденний термін передати печатку, штампи і всі документи відповідача новообраному правлінню, вирішено провести аудиторську перевірку у ОК «ЖБК -208» та призупинити виплату заробітної плати ОСОБА_1 у зв"язку з переобранням голови правління (т.1 а.с.7-8)

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 05.03.2016 року керівником ОК «ЖБК № 208» зазначено Корольову Н.В., що свідчить про те, що саме з зазначеної дати позивачка вже не здійснювала повноваження голови ОК «ЖБК № 208».

На підставі наведених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що датою звільнення позивачки з посади голови правління ОК «ЖБК № 208» є 13.03.2016 року згідно запису у трудовій книжці є помилковим.

Матеріалами справи встановлено, що повноваження щодо видання наказів по кадрам, ведення та заповнення трудових книжок було у компетенції голови правління кооперативу ОСОБА_1, яка сама не видала своєчасно наказ про складання своїхз повноважень та не передала новому голові правління печатку кооперативу.

Крім того, зазначене також підтверджується актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 71/4.4-8, складеним за зверненням позивачки, яким було встановлено, що голова правління здійснює керівництво діяльністю кооперативу, забезпечує ведення діловодства, бухгалтерського обліку та складання звітності. У період з 01.03.2013 року по 05.03.2016 року ОСОБА_1 перебувала на посаді голови правління відповідача. У зазначений період часу позивачка була відповідальна за прийом та звільнення робітників, облік робочого часу працівників та оплату праці. Жодного документу з кадрового діловодства за вказаний період не виявлено.

Також вказаним актом встановлено обов'язок ОСОБА_1 в останній робочий день видати наказ про своє звільнення та нарахувати належні при звільненні суми, у тому числі, компенсацію за невикористану відпустку, заповнити належним чином трудову книжку.

Зазначене свідчить про те, що відповідальність за дотримання законодавства про працю при звільненні ОСОБА_1 була саме на ній.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що останнім робочим днем позивачки на посаді голови правління відповідача згідно протоколу ввід 04.03.2016 року є саме 04.03.2016 року, то вимога ОСОБА_1 про виплату їй заробітної плати за період з 05.03.3026 року по 13.03.2016 року є необґрунтованою.

Посилання позивачки на табель робочого часу за березень 2016 року, а також наказ про складання повноважень від 13.03.2016 року і запис у трудовій книжці колегією суддів не беруться до уваги, оскільки табель оформлений не відповідним чином, не містить підпису та прізвища відповідальної особи, а наказ і запис у трудовій книжці було зроблено самою позивачкою, тому не може бути об"єктивним підтвердженням обставин у справі.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористані відпустки, то колегія суддів вважає їх недоведеними з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч.1ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Матеріалами справи встановлено, що у позивачки ОСОБА_1 було наявне право на додаткову відпустку.

Однак, належних та допустимих доказів того, що позивачка не перебувала у відпустках протягом 2013 - 2016 років немає. Зазначене також підтверджується вказаним вище актом ревізії, табелями робочого часу, які заповнені неналежним чином, що не дає змоги встановити факт перебування чи не перебування ОСОБА_1 у відпустці.

Також не підтверджують факт не виплати компенсації за невикористані відпустки виписки з ПФУ, відомості по виплаченим заробітним платам та податкова звітність, оскільки з перелічених документів вбачається факт нарахування та виплата позивачці заробітної плати, однак структура заробітної плати не зазначена, що перешкоджає суду встановити факт виплати або невиплати позивачці компенсацій за невикористані відпустки.

На підставі наведеного колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації за невикористані відпустки протягом 2013-2016 років такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із частиною другою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено матеріалами справи, підстав для виплати позивачці заробітної плати за період з 05.03.2013 року по 13.03.2016 року у відповідача не було, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки. У зв"язку з чим, згідно зі ст.ст.116,117 КЗпП України, немає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №208" задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив №208" про стягнення недоплачених сум при звільненні, компенсації за затримку розрахункувідмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко