Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/4031/18
Провадження № 2/191/1170/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14.01.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: паспортний стіл Синельниківського міського комунального підприємства «ЖЕК 2» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, 3-тя особа: паспортний стіл Синельниківського міського комунального підприємства «ЖЕК 2» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 31/76. Даною квартирою він володіє на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1996 року. Відповідно до довідки КП Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації, згідно архівних даних повідомляє, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ним, його дружиною ОСОБА_3, та сином ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 07.10.1996р. ВАТ «Синельниківський ресорний завод». ОСОБА_4 від 09.10.2018 року № 117 виданим Паспортним столом Синельниківського міського комунального підприємства «Житлово експлуатаційної контори 2, його син ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2008 року по теперішній час.
До початку судового засідання позивач надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без його присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Представник третьої особи до початку судового засідання також надала заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі, рішення прийняти згідно до вимог діючого законодавства.
Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
При таких обставинах суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
ОСОБА_4 з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі довідки КП Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації від 06.10.2011року № 271 (а.с. 6).
З копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 03 серпня 2015 року СМКП «ЖЕК -2», вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: м. Синельникове, вул. Миру, 31/76, зареєстровані позивач та відповідач, який згідно довідки від 10.09.2018 р. за № 2038 є сином ОСОБА_1, та фактично не проживає у зазначеній квартирі з 2008 року (а.с. 12).
Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З довідки КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації», згідно архівних даних повідомляє, що квартира АДРЕСА_1 дослідженого судом раніше, вбачається, що позивач та відповідач є власниками квартири, права користування якою просить позбавити відповідача позивач.
Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2 ст. 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
При цьому, відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідача на користування своєю власністю на власний розсуд.
За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: паспортний стіл Синельниківського міського комунального підприємства «ЖЕК 2» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтею 41 Конституції України, статями 316-321, 405 Цивільного кодексу України, статтями 2-4, 81, 89, 141, 259, 263, 264-265, 268, 282, 284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: паспортний стіл Синельниківського міського комунального підприємства «ЖЕК 2» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_5