Справа № 183/524/19
№ 2/183/1791/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

за участю секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, у підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака Оксана Василівна, про припинення права спільної сумісної власності подружжя та визнання права особистої приватної власності на житловий будинок і земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

25 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку площею 0,0489 га кадастровий номер :01:029:0133, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право особистої приватної власності на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 02 липня 1987 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі, 28 січня 1997 року позивач отримала від своєї бабусі ОСОБА_3 у дарунок однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Із вказаного часу і до 05 лютого 2018 року позивач була єдиною власницею набутого у дар квартири.

Далі, 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 продала вказану квартиру фізичній особі ОСОБА_4 за 281 271, 00 грн., і в цей же день купила у фізичних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0489 га кадастровий номер :01:029:0133, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість придбаного позивачем майна становила 120 250,00 грн. Тобто, вказане нерухоме майно ОСОБА_1 купила за свої особисті грошові кошти, отримані нею від продажу належної їй квартири. Відповідач ОСОБА_2 матеріальної участі у придбанні житлового будинку та земельної ділянки не брав.

При цьому, 05 лютого 2018 року, під час оформлення документів стосовно купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки у приватного нотаріуса Баки О.В., в договорах купівлі продажу були зазначені відомості про те, що вони укладені за згодою відповідача ОСОБА_2 , який є чоловіком покупця позивача ОСОБА_1 . Також у заявах, які є невід`ємною частиною договорів купівлі продажу, позивачем та відповідачем було невірно зазначено, що спірне нерухоме майно придбавалося за спільні кошти. Таким чином, вказані відомості не відповідають дійсності, оскільки фактично зазначене спірне нерухоме майно придбане позивачем за свої особисті грошові кошти, а отже житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0489 га, кадастровий номер :01:029:0133, розташована за цією ж адресою, не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проте, відповідач ОСОБА_2 відмовляється визнавати право особистої приватної власності позивача на вказаний житловий будинок і земельну ділянку, тому посилаючись на вимоги ст. 57 СК України, ст. 392 ЦК України, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року відкрите провадження у справі.

В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, кожен окремо, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач свій позов підтримала (а.с.35), відповідач позов визнав (а.с.39).

Третя особа приватний нотаріус Бака О.В. також звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність (а.с.31).

Зважаючи на подані сторонами заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 02 липня 1987 року по 27 квітня 2019 року, про що свідчать копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5) та копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.36).

28 січня 1997 року ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_3 жилу квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується копією договору дарування квартири Серії ААВ №987167, 987166, посвідченого 28.01.1997 Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-251 (а.с.6).

05 лютого 2018 року ОСОБА_1 продала вищезазначену квартиру ОСОБА_4 , при цьому, в п. 4 договору купівлі-продажу квартири вказано, що продаж квартири, за домовленістю сторін, вчинено за 281 271,00 грн. (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, того ж дня, ОСОБА_1 придбала у власність спірний житловий будинок та земельну ділянку.

Так, суду подано копію договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 05 лютого 2018 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 254 (а.с.11-12), у відповідності до якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 придбала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і сплатила за нього грошову суму, згідно п.4 Договору 90 000,00 грн.

Також суду подано копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 05 лютого 2018 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 253 (а.с.13-14), у відповідності до якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,0489 га, кадастровий номер :01:029:0133, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і сплатила за неї грошову суму, згідно п.2.1. Договору 30 250,00 грн.

При цьому, зі змісту вказаних договорів купівлі продажу вбачається, що вони укладені за згодою чоловіком покупця ОСОБА_2 , котра оформлена у вигляді заяви, справжність підпису на якій, завірена нотаріусом.

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.

У відповідності до вимог частини третьої ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Зазначеними вище договорами купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки стверджується, що спірне нерухоме майно набуте за час шлюбу, але за особисті кошти позивача ОСОБА_1 , отримані нею від продажу належної їй квартири у місті Дніпро, а тому зазначені вище житловий будинок та земельна ділянка мають бути визнані її особистою приватною власністю.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, або якщо це право не визнається іншою особою.

Поряд з цим, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Тому, зважаючи на подану відповідачем заяву про визнання позову, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин набуття спірного нерухомого майна в період шлюбу між сторонами, але за кошти, які належали позивачеві ОСОБА_1 особисто та добровільності визнання цих обставин відповідачем.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 57 Сімейного кодексу України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 392 ЦК України ст.ст. 4,12,76,81,82,89,223,263,265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельну ділянку площею 0,0489 га кадастровий номер :01:029:0133, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,0489 га, кадастровий номер :01:029:0133, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.