Справа № 766/8819/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Рєпа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів мотивуючи, тим що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 2016 року. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3, 03.10.2016р.н., який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сину не надає, також позивач на даний час не працює оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. У звязку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00грн., щомісячно з моменту звернення та до повноліття дитини та на її утримання в твердій грошовій сумі розмірі - 1500,00грн. щомісяця до досягнення сином трирічного віку. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, судові витрати стягнути на відповідача.

26.11.2018 відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам ЦПК. Зазначив, що ухвалу суду від 14.06.2018 року він не отримував та не знав про необхідність подачі відзиву на позовну заяву. Крім того, зазначив, що він не працевлаштований у звязку з хворобою та на даний час ніяких доходів не має.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2019 року заяву задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про спрощене провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 22.01.2019 року, однак відзив від відповідача на позовну заяву до даного часу суду не надано, однак позицію викладено в заяві про перегляд заочного рішення і долучено докази, які вважав за необхідне подати.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КГ №107603 виданого 15.09.2016 року Виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона Томішина ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2016 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КГ №227260 мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до довідки №40 виданої квартальним комітетом №2 Корабельної у м. Херсоні ради ОСОБА_1, вона мешкає за адресою м. Херсон, вул. 1а Рибна, 98 разом з сином - ОСОБА_3, 2016р.н.

Відповідно до довідки №00026-04/18-АМ/ХС/ТТ600 від 18.04.2017р. видана ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 16.12.2016р. по теперішній час.

Відповідно до довідки №1779 від 20.11.2018р. виданої ОСОБА_2 в тому, що він дійсно отримує державну соціальну допомогу інвалідам ІІІ групи.

Відповідно до інформації, наданої 22.11.2018 року Херсонською міською протитуберкульозною поліклінікою, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 06.09.2016 по 05.05.2018 року знаходився на диспансерному обліку з діагнозом: МРТБ (07.09.2016) верхньої частки правої легені (інфільтративний) Дестр ІУ МБТ - (11.2016) М-К-Резист (HSR) резист 2 гіст 0 кат 4 ког 3 (2016 р.) з ВДТБ (06.09.2016.). у період з 01.09.2016року по 11.04.2017року пацієнт знаходився на стаціонарному лікуванні. Після виписки зі стаціонару продовжував лікування амбулаторно до 05.05.2018 року. З 05.05.2018 року переведений в категорію 5.1. «вилікуваний» і знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: Залишкові зміни після перенесеного туберкульозу (05.05.2018) у вигляді пневмофіброзу, інтенсивних вогнищ в S6 праворуч.

Статтею 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України, встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 ст.183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Враховуючи викладене вище, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, можливим позов задовольнити частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, оскільки відповідачем в цій частині визнано позовні вимоги, а в частині стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід відмовити, оскільки доказами наданими відповідачем підтверджено, що він не може надавати матеріальну допомогу.

Керуючись ст.ст. ст.6-13,19, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-283, 354 ЦПК України,, ст.ст. 75,84,85 180-185, 191 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,04.09.1988р.н., ІІПН НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, 03.10.2016р.н., у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00грн. щомісячно, з моменту звернення 15.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В частині позовних вимог щодо стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2,04.09.1988р.н. ІІПН НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська