Справа № 209/1710/19
Провадження № 2/209/1006/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі: секретаря Кулік О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чупилко Ю.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно отриманих аліментів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, та уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 21), просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь безпідставно отримані аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з вересня 2018 року по червень 2019 року в сумі 28655,29 грн., проценти за користування безпідставно отриманими грошовими коштами в сумі 1886,54 грн., а також витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3350 грн. та сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

На обґрунтування позову зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 14 вересня 2016 року, з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 липня 2016 року до закінчення нею навчання до 30 червня 2019 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку, та видано виконавчий лист. Починаючи з жовтня 2016 року на користь відповідачки з його заробітної плати щомісячно стягувалися аліменти у вказаному у рішенні суду розмірі. Пізніше йому стало відомо, що дочка ОСОБА_3 з 03 вересня 2018 року має дохід у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи у КЗ «Загальноосвітній навчальний заклад І ступеню - гімназія № 39» КМР, де займає посаду вчителя початкових класів. Загальна сума доходів дочки за період з 03 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року склала 38965,04 грн., що підтверджується довідкою про доходи дочки від 07 березня 2019 року № 41. За цей період з нього були стягнуті аліменти в розмірі 15807,37 грн. 15 березня 2019 року він направив відповідачу поштовим відправленням вимогу про повернення аліментів в сумі 15807,37 грн., яке повернулося йому з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Всього за період з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти в сумі 28655,29 грн. Починаючи з 01 липня 2019 року стягнення аліментів припинено. Посилаючись на статті 198, 199 СК України, п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, вважає, що відповідачка отримувала аліменти у вказаний період безпідставно, оскільки дочка ОСОБА_3 з вересня 2018 року має дохід у вигляді заробітної плати і не перебуває на утриманні матері, отже не потребує матеріальної допомоги батька.

До розгляду справи по суті від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 29-30), в якому вона просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначила, що факт отримання дочкою заробітної плати не є доказом того, що вона не знаходиться на утриманні матері та не потребує матеріальної допомоги від батька. З вересня 2015 року по 30 вересня 2019 року дочка була студенткою першого (бакалаврського) рівня денного відділення комерційної форми навчання психолого-педагогічного факультету Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка. 10 серпня 2015 року між нею та Полтавським національним педагогічним університетом ім. В. Г . Короленка був укладений договір № 02-41/08-189 про навчання (підготовку) ОСОБА_3 , загальна вартість освітньої послуги за цей період склала 31936,90 грн. Під час навчання з 2015 року по 2018 рік дочка проживала в гуртожитку в м. Полтава, вартість проживання за весь час навчання склала 13658,00 грн. В 2018 році під час та після проходження практики в межах учбової програми дочці було надано учбовим закладом право на навчання поза розкладом навчальних занять у зв`язку з трудовою діяльністю у другому семестрі 2018-2019 рр. Отже, дочка два дні на тиждень навчалася, а три дня на тиждень працювала в КЗ «Загальноосвітній навчальний заклад 1 ступеня - гімназія № 39» КМР. Дочка кожного тижня витрачала кошти на проїзд до місця навчання в розмірі 320,33 грн., на проживання у готелі від 219,00 до 402,00 грн. за один день. Вважає, що позивачем не надано ніякого правового обґрунтування своїх вимог про стягнення безпідставно отриманих аліментів.

Представник позивача - адвокат Чупилко Ю.С. у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Також пояснила суду, що з позивача безпідставно стягувалися аліменти на користь відповідачки на утримання повнолітньої дочки, яка, працевлаштувавшись, втратила право на отримання аліментів з боку батька. Аліменти на період навчання дочки, тобто до 30 червня 2019 року, стягувалися з позивача на підставі судового рішення, а коли дочка працевлаштувалася, то відпала підстава для стягнення з позивача аліментів на її утримання. Вважає доведеним безпідставне отримання відповідачем аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 в період з 01 вересня 2018 року по червень 2019 року, а тому суми аліментів, що були стягнуті з позивача в цей період, повинні бути стягнуті з відповідачки на користь позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 у вступному слові заперечувала проти позову, надала пояснення, аналогічні тим, що вказані у відзиві на позовну заяву, просила у задоволені позову відмовити. Також пояснила суду, що з вересня 2018 року по червень 2019 року дочка навчалася за індивідуальним графіком у м. Полтава і працювала вчителем молодших класів за сумісництвом у м. Кам`янське. Кожного тижня донька їздила на навчання, витрачала кошти на проживання. Вона оплачувала навчання дочки за договором, проживання в гуртожитку, проїзд до навчального закладу. Всі стягнуті з позивача аліменти витрачались виключно на навчання і проживання дочки, на себе вона кошти не витрачала.

Третя особа ОСОБА_3 у вступному слові позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та пояснила суду, що з 2015 року по 30 червня 2019 року вона навчалася на стаціонарі за комерційною формою навчання. Після проходження навчальної практики на 4-му курсі в гімназії № 39 у м. Кам`янське, вона погодилась працевлаштуватись вчителем у цей навчальний заклад. В університеті їй встановили індивідуальний графік навчання, за яким вона мала можливість декілька днів на тиждень працювати у школі, а інші дні продовжувати навчатися на денному відділенні, здавати заліки та екзамени, писати дипломну роботу. Заробітної плати їй не вистачало на навчання і проживання у м. Полтава. Аліментів також не вистачало на навчання. Мати допомагала власними коштами. Вона їздила на навчання до м. Полтава близько 1-2 рази на тиждень, всі канікули, відпускні і вихідні дні вона знаходилася в м. Полтава, де здавала всі практичні роботи, семінари, курсові роботи, заліки, екзамени, дипломну роботу. Їй не вистачало її заробітної плати на життя та щоб продовжувати навчання. Протягом навчального року проживала у гуртожитку, а з червня у готелі, бо гуртожиток не працював. Вона почала збирати чеки на підтвердження вартості проїзду після того, як дізналася про позов свого батька. В м. Кам`янське вона мешкала разом із матір`ю, яка їй весь час допомагала матеріально, бо її зарплати не вистачало на життя та навчання. З трьох років вона батька не знає, він її життям не цікавився.

Вислухавши представника позивача, відповідача і третю особу, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 серпня 2016 року, що ухвалено у цивільній справі № 209/2372/16-ц (а.с.7-8), яке набрало законної сили 14 вересня 2016 року, з позивача ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 липня 2016 року до закінчення дочкою навчання до 30 червня 2019 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Згідно з довідкою Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка № 452/08 від 30 серпня 2018 року та з договором про навчання № 02-41/08-189 від 10 серпня 2018 року (а.с. 33-34) ОСОБА_3 з 17 серпня 2015 року навчалася на денному відділені Полтавського національного педагогічного університету імені В. Г. Короленка за комерційною формою навчання на психолого-педагогічному факультеті, термін закінчення навчання - 30 червня 2019 року.

З вересня 2018 року ОСОБА_3 продовжувала навчатися за індивідуальним графіком у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка та з 03 вересня 2018 року працевлаштувалася вчителем початкових класів Комунального закладу «Загальноосвітній навчальний заклад 1 ступеня - гімназії № 39» Кам`янської міської ради, що підтверджується довідкою КЗ «Загальноосвітній навчальний заклад 1 ступеня - гімназії № 39» КМР (а.с. 11), довідкою Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка № 452/08 від 30 серпня 2018 року (а.с. 33), наказом Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка № 29-ст/пл від 06 березня 2019 року про навчання поза розкладом навчальних занять (а.с.35-37).

Згідно довідки коменданта гуртожитку (а.с. 38), студентка Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка ОСОБА_3 проживала в 1-му гуртожитку Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка, кімната 402, з 2015 року по 2018 рік (1, 2, 3 курси навчання).

Протягом 2019 року під час навчання ОСОБА_3 мешкала у готелі в м. Полтава, сплачуючи готельні послуги, що підтверджується рахунком на оплату № 55 від 24 липня 2019 року ФОП « ОСОБА_5 », квитанцією № 1463 від 24 липня 2019 року, витягом з реєстру платників єдиного податку ФОН « ОСОБА_5 , випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОН «ОСОБА_5 (а.с. 39 -45).

Крім того, для продовження навчання в період працевлаштування ОСОБА_3 1-2 рази на тиждень їздила до м. Полтава на навчання, витрачаючи на кожну поїздку на автобусні квитки 151,34 грн. та 168,99 грн. (а.с. 44-45).

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що у м. Кам`янське вона мешкала разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка матеріально допомагала їй, бо її заробітної плати, не вистачало на життя, на навчання, поїздки до начального закладу, підручники та інше необхідне для навчання обладнання.

Відповідачка в судовому засіданні також підтвердила, що дочка у м. Кам`янське мешкала разом з нею, заробітної плати, що отримувала дочка, не вистачало на її навчання, тому вона, відповідачка, надавала дочці матеріальну допомогу в період навчання, оплачувала її навчання, щомісячно перераховуючи 694 грн. за договором про навчання. Такої ж матеріальної допомоги на період навчання дочка потребувала з боку батька, з якого на підставі рішення суду утримувалися аліменти, які витрачалися тільки на потреби дочки.

Як зазначено у листах КЗ «Загальноосвітній навчальний заклад 1 ступеня - гімназія № 39» КМР № 301 від 15 листопада 2019 року та № 308 від 18 листопада 2019 року, які надавалися на запит представника позивача - адвоката Чупилко Ю.С. (а.с. 67, 69), ОСОБА_3 з 01 вересня 2018 року по теперішній час працює вчителем початкових класів гімназії № 39. В період з 01 вересня 2018 року по 02 червня 2019 року вона суміщала роботу з навчанням у Полтавському національному педагогічному університеті ім. В.Г. Короленка, і у цей період у відпустках у зв`язку з навчанням не перебувала, так як мала дозвіл навчатися за індивідуальним графіком, як студентка 4-го курсу, що працює за спеціальністю. Вона відвідувала університет у свій вільний від роботи час. З 03 червня 2019 року п 30 червня 2019 року та з 29 липня 2019 року по 28 серпня 2019 року ОСОБА_3 знаходилася у щорічній основній відпустці, з якою співпав захист дипломної роботи.

Згідно довідки про доходи (а.с. 12), за період роботи в КЗ «Загальноосвітній навчальний заклад 1 ступеня - гімназія № 39» КМР з 03 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року ОСОБА_3 отримала заробітну плату в розмірі 38965,04 грн.

Згідно довідок ПАТ «ДМК» від 15 травня 2019 року (а.с. 25, 26, 27), із заробітної плати позивача ОСОБА_1 , на підставі виконавчого листа № 209/2372/16-ц від 27 вересня 2016 року, починаючи з вересня 2016 року по червень 2019 року включно було стягнуто 28655,29 грн. аліментів, що відповідає 25% його заробітної плати за вказаний період, на утримання дочки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187 , 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Позивачем та його представником суду не надано доказів того, що позивач в силу об`єктивних причин не мав можливості надавати допомогу своїй дочці на період її навчання.

За правовим змістом вказаних вище норм сімейного законодавства України та діючого цивільного законодавства України, стягнення безпідставно отриманих аліментів законом не передбачено, а тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на норми Сімейного кодексу України та Податкового кодексу України, як на обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих аліментів.

З урахуванням розміру заробітної плати ОСОБА_3 , продовження нею навчання на денній формі, розміру її витрат на навчання, розміру доходів позивача, з яких утримувалися аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що повнолітня ОСОБА_3 потребувала матеріальної допомоги з боку батька та мала право її отримувати, а позивач мав можливість утримувати себе та свою повнолітню дитину до закінчення нею навчання.

Суж не вбачає якоїсь недобросовісності з боку відповідача, щодо отримування стягуваних з позивача аліментів, після того, як дочка почала працювати учителем початкових класів та продовжувала навчатися стаціонарно.

Як стверджували в судовому засідання відповідач та третя особа, всі отримані від позивача аліменти, а також значну суму своїх власних коштів відповідач витрачала на утримання їх повнолітньої дочки, що продовжувала навчання. Позивачем не доведено, що це було інакше.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми аліментів, що були стягнуті з нього в період з 03 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , яка продовжувала навчатися після досягнення повноліття.

Оскільки ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені ним судові витрати у справі з відповідача також не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно отриманих аліментів.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.