ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» березня 2019 року

м. Харків

справа № 638/13405/18-ц

провадження № 22ц/818/98/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»,

треті особи - ОСОБА_2, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року в складі судді Штих Т.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович про визнання договору недійсним та просили визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 21 вересня 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт».

У вересні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №14 від 16 січня 2007 року, у забезпечення виконання зобов'язань за яким між ОСОБА_1 та банком укладено договір іпотеки, та право вимоги за кредитним договором відступлено Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт».

Вказали, що ОСОБА_2 отримано повідомлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про необхідність усунення порушень за договором з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначили, що нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності та перебуває у іпотеці, може бути реалізовано до вирішення спору, предметом якого є наявність заборгованості перед товариством.

Крім того, право власності на таке майно може бути визнано за іншою особою у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Вказали, що існує ризик відчуження або знищення спірного майна, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 36,5 кв. м., загальною площею 82,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями та земельну ділянку, у відповідності до технічного паспорта на житловий будинок; до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-якій спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 36,5 кв. м., загальною площею 82,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями та земельну ділянку, у відповідності до технічного паспорта на житловий будинок; заборонити органам та посадовим особам, які здійснюють державну реєстрацію, реєстрацію відчуження у будь-якій спосіб належного ОСОБА_1 житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 36,5 кв. м., загальною площею 82,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями та земельну ділянку, у відповідності до технічного паспорта на житловий будинок, до набрання судовим рішенням законної сили у даній справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги заяви про забезпечення позову. Вказав, що існує ризик відчуження або знищення спірного майна та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; що заходи забезпечення позову, які він просив вжити, є співмірними позовним вимогам; що позивачами заявлено позови про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними, та рішення у цих справах ще не прийняті.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 11 березня 2019 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, яке залишено без задоволення, оскільки доказів того, що він хворіє, ОСОБА_1 не надав. При цьому, судова колегія враховує ту обставину, що справа, починаючи з 26 грудня 2018 року, неодноразово призначалася до розгляду в судове засідання, яке у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не отримував судові повістки, відкладалося. В судове засідання, яке призначено на 12 березня 2019 року, судові повістки учасники справи отримали завчасно.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що майно, щодо якого позивач просив вжити заходи забезпечення позову, вже є предметом іпотеки, і що наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та їх співмірність позовним вимогам не доведено.

Проте, з таким висновком погодитися повністю не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович про визнання договору недійсним та просили визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 21 вересня 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт». Провадження у справі відкрито 06 листопада 2018 року.

Предметом позову є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, у забезпечення якого укладено договір іпотеки між банком та ОСОБА_1

Як вбачається з позовної заяви, між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» 16 січня 2007 року укладено договір споживчого кредиту №14, згідно якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 22 000,00 доларів США зі строком повернення до 13 січня 2014 року.

Згідно договору іпотеки №07-007 від 16 січня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, ОСОБА_1 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 36,5 кв. м., загальною площею 82,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями.

21 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті Ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір про відступлення прав вимоги, предметом якого, зокрема, є право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

ОСОБА_2 отримано повідомлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про необхідність усунення порушень за договором з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із змісту заяви вбачається, що існують об'єктивні припущення щодо обставин, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Проте, оскільки справу не розглянуто, судового рішення з цього приводу не постановлено, враховуючи попередження боржника про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, судова колегія вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 частково і вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, що є співмірним з позовними вимогами та достатнім для забезпечення позову, тому, в іншій частині заява задоволенню не підлягає, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. При цьому, судовою колегією враховано, що позивачем пред'явлено вимогу немайнового характеру; що нерухоме майно є предметом іпотеки та перебуває під забороною відчуження. Відомостей щодо припинення іпотеки або звернення стягнення на таке майно матеріали справи не містять.

За таких обставин ухвалу суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вимог статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги вирішується під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 36,5 кв. м., загальною площею 82,1 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

А.І.Колтунова

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.