КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4848/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ «КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір №б/н від 23 вересня 2010 року відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Підписання вищевказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на вказаному банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно із п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач своєчасно позивачу грошові кошти не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого станом на 02 жовтня 2018 року утворилась заборгованість.

Просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 вересня 2010 року у розмірі 40103,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 12998,72 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3859,17 грн., заборгованості за пенею - 20859,97 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1885,89 грн. - штраф (процентна складова).

Просило стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року, позов АТ «КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалось на те, що Банк свої зобов'язання за договором перед відповідачем виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконав.

Банк надав розрахунок заборгованості з якого вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та неналежним чином виконував зобов'язання по сплаті заборгованості, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків.

Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати поточного чергового платежу, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Всі операції за кредитним договором, а також те, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами, чітко зазначені в розрахунку заборгованості, що не було проаналізовано судом першої інстанції.

Просило, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Крім цього, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

З такими висновками колегія суддів повністю погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто законом встановлено, що обов'язковою умовою кредитного договору є сплата процентів.

Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього ж Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідачем були підписані Умови та Правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною до анкети-заяви.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розмір процентної ставки, її збільшення/зменшення та сплата процентів не врегульовані умовами кредитного договору, однак оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, то у відповідності до вищевказаних норм цивільного законодавства кредитний договір є завжди оплатним та передбачає обов'язкову сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Тому, в даному випадку до правовідносин, що склалися, в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами, слід застосовувати положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Згідно зі ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, так як розмір процентів не визначений умовами кредитного договору, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Заборгованість відповідача станом на 02 жовтня 2018 року становила 11000 грн.

Розрахунок процентів здійснюється за наступною формулою:

[%] = [Сума боргу] х [Ставка НБУ (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
03.10.201521.04.20.0022221 335.63
22.04.201626.05.0.001919199.86
27.05.201623.06.0.001818151.48
24.06.201628.07.0.0016.516.5173.57
29.07.201615.09.0.0015.515.5228.27
16.09.201627.10.0.001515189.34
28.10.201613.04.20.001414708.82
14.04.201725.05.0.001313164.55
26.05.201726.10.20.0012.512.5580.14
27.10.201714.12.0.0013.513.5199.36
15.12.201725.01.0.0014.514.5183.53
26.01.201801.03.0.001616168.77
02.03.201812.07.20.001717681.40
13.07.201806.09.0.0017.517.5295.34
07.09.201802.10.0.001818141.04
Всього: 5 401.09

Таким чином, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами складає 5401,09 грн.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, дав неналежну оцінку зібраним доказам, невірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до хибного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки у порушення вимог ст.263 ЦПК України суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, які є складовою загальної заборгованості відповідача за договором, то колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст.376 ЦПК України ці порушення є підставою для скасування рішення суду у повному обсязі та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

АТ КБ «ПриватБанк» при подачі позову сплатило судовий збір у розмірі 1 762 грн., а при подачі апеляційної скарги - 2 643 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов АТ КБ «ПриватБанк», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1801,50 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 рокускасувати та прийняти постанову.

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2010 року у розмірі 16401,09 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 11000 гривень, та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 5401,09 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1801 грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба