Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/4332/14-ц

провадження № 61-16488св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Личаківського районного суду

м. Львова, у складі судді Мармаша В. Я., від 26 листопада 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів:

Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Цяцяка Р. П., від 11 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі -

ПАТ «ВіЕс Банк», Банк) звернулося до Личаківського районного суду

м. Львова із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Електрон банк» (далі - ВАТ «Електрон банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KF50582, згідно умов якого позивач отримав кредит в розмірі 220 000 доларів США, зі сплатою 12, 5 % процентів річних за користування кредитом, зі строком повернення не пізніше 04 липня

2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № KF50582 від 04 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2

04 липня 2008 року укладеного договір поруки № РО94708, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність із позичальником за невиконання умов кредитного договору.

Банком умови кредитного договору виконано в повному обсязі та надано кредит ОСОБА_1 в сумі 220 000 доларів США, натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 08 серпня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 184 018, 21 доларів США, що еквівалентно 2 292 599, 32 грн, з яких: 165 350 78 доларів США, що еквівалентно 2 060 030, 29 грн, заборгованість по кредиту,

14 156, 77 доларів США, що еквівалентно 176 372, 77 грн, заборгованість за процентами, 4 510, 66 доларів США, що еквівалентно 56 196, 26 грн, пеня відповідно до пунктів 6.2, 6.3 кредитного договору № KF50582 від 04 липня 2008 року, яку позивач просив солідарно стягнути на свою користь із відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова

від 26 листопада 2014 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 184 018, 21 доларів США, що становить еквівалент 2 292 599, 32 грн, боргу за кредитним договором № KF50582 від 04 липня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог

ЦК України, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , як поручителем, мають нести перед банком солідарну відповідальність.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада

2016 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 26 листопада 2014 року залишено без задоволення.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, які відповідають зібраним у справі доказам, правильно визначеній юридичній природі правовідносин та закону, який їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про призначення судової економічної експертизи, апеляційний суд виходив з того, що відповідач свого розрахунку не подав, а посилання на порушення умов договору щодо черговості зарахування коштів спростовано випискою про рух коштів по рахунку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано матеріали цивільної справи № 463/4332/14-ц з місцевого суду. Зупинено виконання заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня

2017 року до закінчення касаційного провадження у справі .

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 463/4332/14-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом не надано оцінки доказам часткового виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором.

Складений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає критеріям належності та допустимості засобів доказування, не підтверджений відповідними фінансовими документами, містить математичні помилки та не враховує 16 платежів за період із серпня

2009 року по лютий 2013 року на загальну суму 30 712, 36 доларів США.

Крім того, банком порушено умови договору в частині черговості зарахування платежів.

Судами попередніх інстанцій не надано оцінки наявним в матеріалах справи вимогам-повідомленням банку від 17 червня 2014 року про повернення заборгованості за кредитом та не обґрунтовано виникнення у позивача права, а у відповідача обов`язку щодо дострокового виконання зобов`язань по кредитному договору.

Судом апеляційної інстанції безпідставно відхилені заявлені представником відповідача клопотання про витребування доказів та проведення економічної експертизи, що призвело до обмеження прав відповідача на судовий захист.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № KF50582 від 04 липня 2008 року, з урахування додаткової угоди

від 04 травня 2012 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та

ВАТ «Електрон банк», відповідачу по справі надано кредит в сумі

220 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12, 5 % річних та кінцевим терміном повернення 04 липня 2018 року згідно графіку погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 укладеного кредитного договору, за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, обраховану від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 08 серпня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 184 018, 21 доларів США, з яких:

- 165 350, 78 доларів США заборгованість за кредитом;

- 14 156, 77 доларів США заборгованість за процентами;

- 4 510, 66 доларів США пеня у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Поручителем за кредитним договором № KF50582 від 04 липня 2008 року згідно договору поруки із додатковими угодами № РО94708 від 04 липня 2008 року є ОСОБА_2 .

У червні 2014 року позивач звернувся до відповідачів із досудовими вимогами про повернення заборгованості за договором протягом

30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але не пізніше

45 календарних днів з дня направлення повідомлення, які були залишені без задоволення.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій, виходили з того, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором № KF50582 від 04 липня 2008 року належним чином, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в кредит, а відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання з їх повернення. Пред`явлену до стягнення суму заборгованості за кредитом суди вважали доведеною.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у

статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177 ЦПК України 2004 року (чинного на час розгляду справи судами) визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та поясненнях щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором наполягав на тому, що наданий позивачем розрахунок не відповідає умовам укладеного кредитного договору та містить математичні помилки, а сума заборгованості по кредиту безпідставно завищена.

Представником відповідача 07 квітня 2017 року до апеляційного суду було подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи для встановлення відповідності наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором його умовам, в тому числі щодо черговості зарахування коштів сплачених ОСОБА_1 та документального підтвердження нарахованої заборгованості.

Зазначене клопотання колегією суддів апеляційного суду обґрунтовано залишено без задоволення, при цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано та не доведено порушення з боку Банку умов кредитного договору щодо черговості зарахування коштів.

Крім того, касаційний суд враховує, що відповідно до положень

статті 145 ЦПК України 2004 року призначення у справі судової економічної експертизи не є обов`язковим та відповідачі не були позбавлені права доводити свої заперечення проти позову іншими засобами доказування.

Доводи касаційної скарги щодо невірного розрахунку заборгованості за кредитним договором підлягають відхиленню, оскільки заперечуючи проти розрахунку наданого банком, відповідач не надав судам попередніх інстанцій доказів, які б свідчили про повернення отриманого кредиту та сплати процентів, або про неврахування банком при розрахунку заборгованості будь-яких платежів здійснених позичальником чи поручителем.

Таким чином, доводи касаційної скарги не впливають на правильність оскаржених судових рішень та не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення прийняті без додержання норм матеріального чи з порушенням норм процесуального права, а зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, виходить за межі розгляду справи касаційним судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення, - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 22 травня 2017 року було зупинено виконання заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 26 листопада 2014 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

За таких обставин необхідно поновити виконання оскаржених судових рішень.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Личаківського районного суду

м. Львова від 26 листопада 2014 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович