Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/804/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04.12.2019смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді: Кривенко О.В.,
за участю секретаря: Маташнюк О.В.,
розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,
У липні 2019 року ПриватБанк звернувся до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 122 769,26 грн. та судового збору в розмірі 1921,00 грн.
Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що відповідач звернулася до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву № б/н від 27.09.2013р., згідно якої отримала кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 11.06.2019р. утворилася заборгованість у сумі 313331,98грн., з яких: 8109,90 грн. заборгованість за кредитом; 301522,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 3700,00грн. - заборгвоаність за пенею та комісією.
Посилаючись на право кредитора вимагати сплати позичальником частини боргу, позивач просить стягнути заборгованість у сумі 122769,26 грн., з яких 8109,90 грн. - за тілом кредиту, 114659,36 грн. - за процентами за користування кредитом з 27.09.2013 р. по 02.05.2018 р. та розподілити судові витрати.
Позовна заява була залишена без руху, після усунення недоліків ухвалою суду від 08.08.2019р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 29 серпня 2019 р. без виклику сторін.
В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу в порядку спрощеного провадження без його участі.
Відповідач в судове засідання не зявилася, відзив на позов не надіслала, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду повідомлена належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивач не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.09.2013р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено
договір у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3600,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2013 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», у якій не зазначено жодної суттєвої умови, як то: розмір кредитного ліміту, процентів, штрафних санкцій.
В той же час за випискою з особового рахунку позичальнику ОСОБА_1 неодноразово надавалися кредитні кошти у розмірі, що не перевищували встановлений на 27.09.2013 року кредитний ліміт в сумі 300,00 грн., який 28.09.2013 збільшено до 2200 грн., 09.10.2013 до 2600 грн. та 11.01.2014 до 3600 грн. з кінцевим терміном їх повернення, що відповідає строку дії платіжної картки до липня 2017.
Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися, зокрема, із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.
Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» нею не підписані.
Таким чином відповідачем надана лише згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.
Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.
Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11-34), та Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10), які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, але вони позичальником не підписані та відсутні дані про її ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви, а саме відсутній підпис позичальника на тих умовах та правилах, які існували на час пропозиції щодо кредитування.
Незважаючи на такі обставини, банком станом на 11.06.2019 року, на дату після закінчення строку дії договору (платіжної картки), розрахована заборгованість відповідача, яка на його думку склала загальну суму боргу в 122769.26 грн, в тому числі:8109.90 грн. - заборгованість за кредитом, і 114659.36 грн заборгованість за процентами за користування кредитом за обраний кредитором період з 27.09.2013 року по 02.05.2018 року.
Відповідно до вимог статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .
Згідно статтею 530ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.
За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року№ 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 і статтею 403 ЦПК України підлягають обов`язковому застосуванню судами у подібних правовідносинах.
Строк дії картки закінчився у липні 2017 року.
Позивачем неправомірно нараховані складові заборгованості після закінчення строку дії платіжної картки, а саме з липня 2017 по11.06.2019 року.
У заяві позичальника від 27.09.2013 року не встановлена процентна ставка у відповідності до положень частини 1 статті 1048, частини 1 статті 1056 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору), не у фіксованому, і не у змінюваному розмірі.
Відтак, в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України), про що кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника.
Але у матеріалах справи відсутні підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення, а також письмового погодження відповідача у будь-якій спосіб про застосування банком в односторонньому порядку процентної ставки, яка була збільшена з 1 вересня 2014 року до 32.40% та з 1 квітня 2015 року до 42% річних, за рахунок яких позивачем була неправомірно розрахована заборгованість за процентами за користування кредитом у збільшеному розмірі.
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами і штрафних санкцій, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Частиною 2 ст.416 ЦПК України визначено, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
03 липня 2019 р. Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 винесена постанова про застосування норм права у подібних правовідносинах, якою суд керується при вирішенні даної справи.
У вищезазначеній Постанові Великої Палати Верховного Суду вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
З урахуванням зазначеного позовні вимоги позивача про стягнення процентів задоволенню не підлягають.
Стягненню на користь Банку підлягають фактично отримані та не відшкодовані позичальником кошти на суму 8109,90 грн., оскільки в добровільному порядку відповідачем вони АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.
Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на суму 126,90 грн. ( 8109,90 х 1921 : 122 769,26 = 126,90 грн.).
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК.
Якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного оскарження, заочне рішення набирає законної сили.
Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області О. В. Кривенко