Справа №636/5185/19
Провадження №4-с/636/25/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області Погрібної Т.С. від 10.10.2019 року в рамках виконавчого провадження №58869019 в частині накладення арешту на карткові рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 в ПАТ «Райффайзен Банк аваль», АТ «Альфа-Банк», ПАТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Між тим, ЦПК України не передбачені дії суду у разі виявлення недоліків поданої до суду скарги.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Статті 175-177 ЦПК України встановлюють вимоги до позовної заяви, визначають її зміст, а також документи, що додаються до позовної заяви.

Розглянувши матеріали скарги суддею встановлено, що скарга не може бути прийнята судом, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Частина 2 цієї статті зазначає, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Оскаржувана постанова датована 10.10.2019 року, скаржниця звернулась до суду 02.12.2019 року. При цьому ОСОБА_1 звертаючись до суду зі скаргою вказує, що про порушення свого права дізналась лише 26.11.2019 року в той час як намагалася зняти кошти із карткових рахунків, потім звернулась до ВДВС та отримала копію постанови, що оскаржується. ОСОБА_1 вказує, що надати підтвердження щодо дати отримання нею копії оскаржуваної постанови не має можливості, адже завіреної копії постанови дотепер не отримала. В той же час до матеріалів скарги ОСОБА_1 надано копію оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 10.10.2019 року разом із супровідним листом Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області про направлення копії постанови, датованим 10.10.2019 року за №20760. Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати суду докази щодо дати отримання нею цієї постанови, або звернутися до суду з клопотанням відповідно до вимог ч. 2 ст. 449 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для подання скарги, зазначивши поважні причини.

У відповідності до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідчені копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

До позовної заяви додані ксерокопії документів, як докази, які не засвідчені підписом позивача із зазначенням дати такого засвідчення, тобто не завірені належним чином, що не відповідає вимогам ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суддя, також, звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі вищевикладеного, скарга в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175-176, 185 ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника залишити без руху.

Надати скаржнику для усунення зазначених в цій ухвалі суду недоліків строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити скаржнику, що у випадку неусунення зазначених недоліків у встановлений строк, скарга буде повернута.

Копію ухвали надіслати скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя О.П. Дьоміна