Єдиний унікальний номер 229/6304/19
Номер провадження 2/229/1356/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.,

за участю секретаря судового засідання Білик О.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади Дружківської міської ради про виділ частки домоволодіння в одиницю,

в с т а н о в и в:

до Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до територіальної громади Дружківської міської ради про виділ частки домоволодіння в одиницю.

Із заяви вбачається, що вона є власником 3/5 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності вона набула на підставі договору дарування від 02 березня 2004 року, отримавши в дар 3/5 часток домоволодіння з відповідною часткою побутових будівель та споруд.

Власником іншої частки (2/5) була ОСОБА_2 , яка померла понад двадцять років тому. На підставі свідоцтва про право власності від 10.11.1992 року померла ОСОБА_2 отримала право власності на 2/5 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто станом на 1992 рік між співвласниками вже був встановлений порядок користування будинком, земельна ділянка розподілена парканом, кожний зі співвласників користується своєю часткою, як окремим будинком. Кожна частка будинку має окремий водопровід, окремий лічильник на світло, централізоване газопостачання.

Останні 15-ть років в частці будинку, яка належала покійній ОСОБА_2 , ніхто не жив, земельна ділянка поросла бур`яном, домоволодіння занедбане.

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до центру надання адміністративних послуг м. Дружківки із заявою про реєстрацію своєї доньки в своєму будинку. Однак, у прийнятті заяви їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди іншого співвласника домоволодіння на її реєстрацію.

Крім того, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки та обмежена у вільному володінні та розпорядженні своїм майном в наслідок того, що інша частина домоволодіння не має власника а чинне законодавство вимагає згоди іншого співвласника на вчинення певних дій.

Позивач вказує, що в її користуванні є: житлового будинку "А-1", літня кухня-сарай "В", погріб "в", гараж "З", вбиральня "Е", водопровід "Ж", частина огородження "1-4".

Вважає, що у неї є всі підстави для виділу частки будинку в окрему одиницю, так як фактично вона має окремий будинок.

У зв`язку з викладеним, просить суд, припинити право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку "А-1", літня кухня-сарай "В", погріб "в", гараж "З", вбиральня "Е", водопровід "Ж", частина огородження "1-4", та розташоване за земельній ділянці, що належить Дружківській міській раді, 3/5 частки якого належать їй ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 02 березня 2004 року. Виділити в одиницю 3/5 частки будинку в відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею ОСОБА_1 , право власності на виділену в одиницю частку, як на самостійний об`єкт права власності за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку "А-1", літня кухня-сарай "В", погріб "в", гараж "З", вбиральня "Е", водопровід "Ж", частина огородження "1-4.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2019 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання на 14 листопада 2019 року (а.с.25-26).

Відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 14 листопада 2019 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 05 грудня 2019 року (а.с.32-33).

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сологуб С.А., в судове засідання не з`явились, але надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Дружківської міської ради в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, зазначила, що не заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на це, на підставі ст.247 УПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 12ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 76ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 02 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Миросєді В.М., ОСОБА_1 ,, прийняла як дарунок 3/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек №184642186 від 12.10.2019 року, 2/5 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.1992 року, виданого Дружківським міським комунальним господарством (а.с.15).

З копії актового запису про смерть №1070 від 03 жовтня 1995 року, зробленого Дружківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37-38).

Згідно з вимогами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено уст.317 ЦК України.

Стаття 321ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст.356ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У відповідності до роз`яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі частки житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру.

Відповідно до «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 18.0.2007 №55, висновок щодо технічної можливості проведення виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна дається місцевим Бюро технічної інвентаризації за зверненням співвласників нерухомого майна.

Відповідно до п. 4, 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

У судовому засіданні було встановлено, що на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 02 березня 2004 року, ОСОБА_1 , є власником 3/5 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час позивач позбавлена можливості розпоряджатися належною їй 3/5 часткою будинку та позбавлена можливості приватизувати частку земельної ділянки, яка знаходиться у неї в користуванні, оскільки будинок знаходиться у спільній частковій власності. Отримати згоду іншого власника 2/5 часток домоволодіння не має можливості, оскільки вона померла. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 141, 258, 259, 263, 265, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 186, 328, 355, 356, 357, 358, 364, 367, 392 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», Постановою № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд,-

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Дружківської міської ради про виділ частки домоволодіння в одиницю задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з одного жилого будинку "А-1" загальною площею 67,9 кв.м., в тому числі жилою площею 46,0 кв.м., одного жилого будинку "Б-1", загальною площею 62,9 кв.м., в тому числі жилою площею 39,0 кв.м, та надвірних будівель: літня кухня- сарай "В", цегл.погріб "в", сарай-літня кузня "Г" цегл., уборна "Д" цегл., уборна "Е" шл.бл., гараж "З" шл.бл., огородження "1-4" дерев., замощення "І" асфальт, водопровід "Ж" метал., та розташоване за земельній ділянці, що належить Дружківській міській раді, 3/5 частки якого належать ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 02 березня 2004 року.

Виділити в одиницю 3/5 частки будинку в відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на виділену в одиницю частку, як на самостійний об`єкт права власності за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: жилого будинку "А-1", літня кухня-сарай "В", погріб "в", гараж "З", уборна "Е", водопровід "Ж", частина огородження "1-4".

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 05 грудня 2019 року.

Суддя: А. Л. Гонтар