Дата документу 04.12.2019 Справа № 337/3851/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3851/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А. провадження № 22-ц/807/2507/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Крилової О.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА» Стрюкової Ірини Олександрівни, боржник ОСОБА_1 , про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що 25.12.2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором та судового збору в загальній сумі 325 738,90 грн. На підставі цього рішення представником стягувача було отримано виконавчий лист, який направлено для виконання до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області. В грудні 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 49494372. Однак в подальшому тривалий час стягувач не отримував жодної інформації щодо здійснення виконавчого провадження, тому в лютому 2018 року звернувся із відповідною заявою до ВДВС, на яку в березні 2018 року отримав відповідь, згідно з якою 29.12.2017 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу, яка направлена разом з виконавчим листом на адресу останнього.

Оскільки вказаний виконавчий лист стягувачу не надійшов, з метою його розшуку ним повторно направлено запит до ВДВС для уточнення адреси, на яку спрямовано повернутий виконавчий лист та отримання підтверджуючих документів. В серпні 2018 року на адресу стягувача надійшов лист ВДВС, з якого стало відомо, що виконавчий лист 03.01.2018р. направлений на адресу стягувача: АДРЕСА_1 за вих. № 77. Як в подальшому з`ясувалось, оригіналу виконавчого листа банк не отримував, у зв`язку з чим як стягувач може припустити, що цей лист було втрачено або у відділенні ДВС, або при пересилці. Посилаючись на вказані обставини, заявник просив видати дублікат виконавчого листа № 337/3540/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості в загальній сумі 325 738,90 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року заяву про видачу дублікату виконавчого листа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі ЄУН № 337/3540/14-ц (провадження № 2/337/1249/2019) на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 06/2007/0142Фкз від 15.03.2007 року у загальному розмірі 325 738,90 гривень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В скарзі зазначено, що судом першої інстанції було безпідставно задоволено заяву про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки заявником не підтверджено факту втрати виконавчого листа, зокрема, не проведено службової перевірки з цього питання, не отримано інформації з Укрпошти щодо поштового відправлення, у якому йому було повернуто виконавчий лист.

ПАТ КБ «Надра» скористалось своїм правом на відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що вона є необґрунтованою, оскільки ним надано листування із виконавчою службою, яким наразі і підтверджується втрата виконавчого листа. Тому просить залишити без змін оскаржувану ухвалу суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ПАТ КБ «Надра» про видачу дублікату виконавчого листа, суд дійшов висновку, що заявником надано належні та допустимі докази на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із пп. 17.4 п.17 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Судом встановлено, що 25.12.2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором та судового збору в загальній сумі 325 738,90 грн. (т. 1, а.с. 223-224).

На підставі цього рішення представником стягувача було отримано виконавчий лист, який направлено до виконання до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, на підставі якого в грудні 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 49494372. Однак в подальшому тривалий час стягувач не отримував жодної інформації щодо здійснення виконавчого провадження, тому в лютому 2018 року звернувся із відповідною заявою до ВДВС.

В березні 2018 року стягувач отримав відповідь, що 29.12.2017 року державним виконавцем винесена постанова про повернення йому виконавчого листа, яка направлена разом з оригіналом виконавчого листа на адресу стягувача.

Банком вказувалось, що ані вказана постанова, ані виконавчий лист на його адресу не надходили. Тому з метою розшуку виконавчого листа стягувачем повторно направлено запит до ВДВС для уточнення адреси, на яку було направлено повернутий виконавчий лист.

В серпні 2018 року у відповідь на вказаний запит надійшов лист ВДВС, з якого стало відомо, що виконавчий лист направлений 03.01.2018р. на адресу стягувача: АДРЕСА_1 за вих. № 77. Але, як в подальшому з`ясувалось, оригіналу виконавчого листа банк не отримував, тому вважав, що його було втрачено або у відділенні ДВС, або при пересилці.

Згідно інформації Хортицького ВДВС м. Запоріжжя виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. При цьому, суду було надано реєстр поштових відправлень простої кореспонденції від 03.01.2018 року, який підтверджує факт направлення ВДВС вказаної кореспонденції на адресу стягувача: АДРЕСА_1 , яка була юридичною адресою ПАТ «КБ «Надра».

Через те, що вищевказаний виконавчий лист направлено виконавчою службою не рекомендованим поштовим відправленням як це передбачено ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», а простою поштою без зазначення опису вкладення у поштову кореспонденцію, до якої начебто було поміщено оригінал виконавчого листа, заявнику не вдалося встановити, куди був спрямований вказаний виконавчий лист виконавчою службою, оскільки у нього не малось відомостей «Укрпошти» про його штрих-кодовий ідентифікатор, у відмінності від поштової кореспонденції, яка надсилається рекомендованим поштовим відправленням, яке будь-яка особа у теперішньому часі може спостерігати через мережу Інтернет на офіційному веб-порталі «УКРПОШТА».

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі обставини саме свідчать про втрату оригіналу виконавчого листа, який не надійшов до банку від виконавчої служби. Принаймні, зворотної інформації матеріали справи не містять, та учасниками справи при новому розгляді справи суду не надані.

При цьому, колегія наголошує на тому, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання банком не пропущено, зважаючи на положення ч. 5 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якою повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, зокрема через відсутність майна у боржника, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 5 Статтею 12 вказаного закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

З дня повернення оригіналу виконавчого листа виконавчою службою банку 03.01.2018р. стягувач звернувся з заявою про видачу дублікату 30.08.2018р., тобто менш ніж через рік, не пропустивши строк пред`явлення листа до виконання.

Доводи скарги про неналежний контроль з боку банку за станом виконання рішення суду, наявність інших можливостей задовольнити свої вимоги до ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті як підстави для звільнення боржника від виконання рішення за обставин, коли право банку порушено саме державним виконавцем, який не дотримався вимог статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження», направивши оригінал виконавчого документа простою поштовою кореспонденцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що стягувач отримав виконавчий документ, матеріали справи не містять і таких не надано апелянтом.

А тому доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість ухвали не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Так, ним наголошується на тому, що суд не перевірив, чи належним заявником є банк з огляду на те, що його кредитний договір № 06/2007/0142Фкз є предметом продажу з аукціону.

Дійсно, в матеріалах справи міститься попередження від 23.10.2018р., спрямоване від імені банку уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» на ім`я ОСОБА_1 про продаж його кредитного договору на відкритих торгах 03.12.2018р., але станом на час звернення з заявою про видачу дубліката виконавчого листа 30.08.2018р. торги проведені не було, а відтак банк мав право звертатись з такою заявою до суду.

Крім того, даних про те, що такий аукціон відбувся та кредитний договір з ОСОБА_1 відчужено іншій особі чи як індивідуальний лот, чи у складі пулу, учасниками справи не надано, зокрема, боржником, який має право безпосередньо особисто на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відслідковувати відповідну інформацію або отримувати її за телефоном «Гарячої лінії» Фонду, про що йому було роз`яснено у вищевказаному листі.

У разі, якщо кредитний договір буде продано, то лише буде змінено кредитора у зобов`язанні, що буде підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні або у виконавчому документі. А само по собі попередження боржника про виставлення його кредитного договору на продаж не є підставою вважати, що банк втратив право на отримання дубліката виконавчого листа.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, тому ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Крилова О.В.

-