Ухвала

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 761/13050/15-ц

провадження № 61-17917св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», подану Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюковою Іриною Олександрівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року у складі судді Притули Н. Г. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф. і касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про стягнення ненарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнено з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за роботу у вихідні дні в січні 2009 року в сумі 1 251,04 грн, компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати - 995,83 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку - 246 767,51 грн, а всього 249 014, 51 грн (суми нараховані без відрахування обов'язкових податків та зборів).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку змінено, зменшено розмір стягненої суми з 246 767,83 грн до 12 338,39 грн. Зазначено, що загальна сума, яка підлягає стягненню становить 14 585,26 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року в частині стягнення грошової компенсації за роботу у вихідні дні в січні 2009 року в сумі 1 251,04 грн, компенсації (індексації) втрати частини заробітної плати - 995,83 грн і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року і залишити без змін рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О., а ухвалою від 05 травня 2017 року - за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 травня 2018 року справу № 761/13050/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 403 ЦПК України, на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 761/9584/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Надра», поданою Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» СтрюковоюІ. О., на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року.

За встановленими судом у справі № 761/9584/15-ц обставинами відповідач у порушення вимог трудового законодавства не здійснив оплату позивачу за роботу у вихідні дні в подвійному розмірі, не надав інших днів відпочинку та під час звільнення з роботи не виплатив відповідної компенсації. Предметом спору є, зокрема застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності і зменшення розміру такого заробітку при відсутності спору про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника і задоволенні таких позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне передати вказану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв'язку з тим, що у судових рішеннях Верховного Суду України від 11 липня 2016 року № 6-1434цс16, від 11 липня 2016 року № 6-1430цс16, від 11 липня 2016 року № 6-1440цс16, від 14 вересня 2016 року № 6-1442цс16, від 14 вересня 2016 року № 6-1438цс16, від 14 вересня 2016 року № 6-1437цс16, від 15 вересня 2016 року № 6-1779ц16 у справах за позовами звільнених працівників ПАТ «КБ «Надра» до останнього про стягнення оплати праці за роботу у вихідні дні, компенсації частини втрати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку у грудні 2008 року - січні 2009 року наведена правова позиція, що в разі невиплати працівникові компенсації за роботу у вихідний день у грошовій формі в подвійному розмірі або ненадання іншого дня відпочинку та невиплати звільненому працівникові з вини власника або уповноваженого ним органу зазначеної компенсації за роботу у вихідний день з роботодавця підлягають стягненню: компенсація за роботу у вихідні дні, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягнено за весь період його затримки. При розгляді аналогічних справ щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у судових рішеннях Верховного Суду України від 08 вересня 2010 року № 6-25953св09, від 03 липня 2013 року № 6-60цс13, від 20 листопада 2013 року № 6-114цс13, від 21 січня 2015 року № 6-195цс14, від 05 жовтня 2016 року № 6-2405цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-788цс16 суд зробив висновок, що у разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Разом з тим у постанові від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16 Верховний Суд України у справі за позовом звільненого працівника до підприємства про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні висловив іншу правову позицію та зробив висновок, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. При розгляді цієї справи суд взяв до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати та застосував принцип співмірності і зменшив розмір відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Аналогічні висновки без відступлення від попередньої правової позиції висловлені Верховним Судом України і в постанові від 23 грудня 2015 року № 6-837цс15. Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що є підстави для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16, оскільки у справі, що переглядається, вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволено в повному обсязі, тому й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у суду не було.

Заявлені позовні вимоги у цій справі, полягають у стягненні ненарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідачем у цій справі та у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду є одна і та ж юридична особа.

Отже, оскаржувані судові рішення у цій справі, та рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 27 грудня 2018 року цивільну справу 761/9584/15-ц прийнято для продовження розгляду та призначено її розгляд.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 761/9584/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі 761/13050/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої оплати праці за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», поданою Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюковою Іриною Олександрівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року і за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

Д. Д. Луспеник С. О. Погрібний