Пр.№ 2/336/33/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2019 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПприватБанк» звернулося 05.10.2014 р. до суду із вище вказаним позовом, який уточнювався в процесі розгляду справи (т.1 а.с.57-58) та за яким просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14.11901 від 04.06.2007 р., в розмірі 54484,87 [Долар США], що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2014 р., складає 637 666,52 грн., звернути стягнення на будівлю магазину загальною площею 178,40 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул.Стартова, буд. 94, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 14.11901/1 від 04.06.2007 р. та додаткового договору до нього) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та стягнути з відповідачів судові витрати.

04.02.2015 р. у справі Шевченківським районним судом м.Запоріжжя було постановлено рішення (т.1 а.с.134-138), яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені частково.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2016 р. (т.1 а.с.249-257), рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2015 р. було змінено в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки, в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р. (т.3 а.с.34-35) рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2016 р. залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 05.04.2017 р. (т.3 а.с.117-121), ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р., ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2016 р. та рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.02.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановлено правовий висновок у справі за № 6-3034цс16.

03.05.2017 р. справа прийнята в провадження суддею Дмитрюк О.В. та призначено судовий розгляд на 24.05.2017 р.

24.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 06.06.2017 р. через першу неявку відповідачів.

06.06.2017 р. у справі призначено судово-економічну експертизу та зупинено провадження на підставі п.5 ч.1 ст.202 ЦПК України (в ред.2004 р.).

21.09.2017 р. відновлено провадження та призначено судове засідання на 12.10.2017 р.

12.10.2017 р. розгляд справи відкладено на 08.11.2017 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України.

08.11.2017 р. розгляд справи було відкладено на 17.11.2017 р. за клопотанням представника відповідача для витребування додаткових доказів.

17.11.2017 р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.202 ЦПК України у звязку з призначенням судово-економічної експертизи.

13.04.2018 р. відновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 21.05.2018 р.

21.05.2018 р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.202 ЦПК України у звязку з призначенням судово-економічної експертизи.

18.01.2019 р. відновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 26.02.2019 р.

26.02.2019 р. оголошено перерву в судовому розгляді перед судовими дебатами до 04.03.2019 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_2 просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с.117-119 т.4).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 04.03.2019 р. не зявився, про день, час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, в процесі розгляду справи пояснив, що не заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розгляд справи було проведено за відсутності відповідача ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача ОСОБА_2, приймаючи до уваги позицію відповідача ОСОБА_1, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 4 червня 2007 р. між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 14.11901, зміни до якого внесені додатковим договором від 24 червня 2011 року, відповідно до умов якого банк надав кредит у сумі 74 тис. 55 доларів США 14 центів, а останній зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених кредитним договором, а саме до 1 червня 2017 року (т.1, а.с. 9-17).

Того ж дня між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку будівлю магазину загальною площею 179 кв.м, що розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 94 та належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 4 червня 2007 року.

У пункті 18.8.3 іпотечного договору сторони передбачили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань за кредитним договором у випадках: порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, тощо.

Вартість предмета іпотеки складає 505 тис. грн (пункт 12 договору іпотеки).

24 червня 2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про переведення боргу ОСОБА_3, згідно з яким за договором від 4 червня 2007 року № 14.11901 та додатковим договором до нього було замінено боржника на ОСОБА_1, який зобов'язався надалі виконувати умови зазначених договорів (т.1, а.с. 25-26).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 24 червня 2011 року ПАТ «КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали додатковий договір до іпотечного договору, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку будівлю магазину загальною площею 178,40 кв.м, що розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 94 та належить їм на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2011 року (т.1, а.с. 23 зворот-24).

ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість зі сплати кредиту, яка, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 15.12.2014 р. становить 54 тис. 484 долари США 87 центів і складалась із 49 тис. 241 долара США 73 центів суми кредиту, 1 тис. 953 доларів США 89 центів заборгованості за процентами за користування кредитом, 613 доларів США 78 центів пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 85 доларів США штрафу (фіксована частина) та 2 тис. 590 доларів США штрафу (процентна складова).

22 травня 2014 року ПАТ «КБ «Приватбанк» направило іпотекодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмове повідомлення щодо простроченої заборгованості та передбаченого статтею 33 Закону права звернути стягнення на предмет іпотеки (т.1, а.с. 6).

При новому судовому розгляді суд виходив з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст.39 ЗУ «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст.38, 39 ЗУ «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до правового висновку, що у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст.38 цього Закону.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Про необхідність визначення та зазначення позивачем саме початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні за процедурою, передбаченою ч. 6 ст.38 цього Закону, наголошено й в Постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 р. у даній справі.

Скасовуючи судове рішення, Верховний Суд України зазначив, що «звертаючись до суду з позовними вимогами, ПАТ «КБ «Приватбанк» обрало судовий спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону.

Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

За змістом частини першої статті 39 Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону, резолютивна частина рішення суду повинна відповідати вимогам статей 38, 39 Закону та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України, і в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Однак у справі, яка переглядається, апеляційний суд не врахував вимог частини шостої статті 38, статті 39 Закону та не зазначив початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Суд касаційної інстанції, погодившись із такими висновками апеляційного суду, допустив неоднакове застосування норм матеріального права».

Зі справи вбачається, що в порушення вищезазначених вимог закону, позивачем взагалі не зазначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, а визначення ціни саме у грошовому вираженні є необхідною умовою для правильного застосування ст.38, 39 Закону України «Про іпотеку».

В процесі розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 було надано звіт про оцінку ринкової вартості приміщення магазину, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 94 (т.1 а.с.65-102), згідно якого ринкова вартість нежитлового приміщення станом на 14.11.2014 р. становить 2095882,00 грн.

Згідно висновку експерта № 2155 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи по матеріалам цивільної справи № 336/7977/14-ц (т.1 а.с.232-б-242), ринкова вартість приміщення магазину літ.А, А-1 за адресою: м.Запоріжжя, вул.Стартова, 94 на дату огляду (04.11.2015 р.), без врахування НДС, може складати 2174589 грн.

Суд позбавлений можливості самостійно визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що унеможливлює вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що і є підставою для відмови у задоволенні в позові в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК україни кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити.

При постановленні рішення судом також враховано, що в обгрунтування заперечень проти позову, відповідач ОСОБА_2 з посиланням на вимоги ст.39 ЗУ України «Про іпотеку», не погодилась з розрахунком заборгованості та його складовими, наданим позивачем.

В даній справі за клопотанням відповідача ОСОБА_2 двічі призначалась судово-економічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором № 14.11901 від 04.06.2007 р., у тому числі заборгованості за тілом кредиту, нарахування пені, штрафних санкцій.

17.01.2019 р. до суду було повернуто цивільну справу без виконання ухвали про призначення експертизи у зв'язку з не наданням експерту позивачем АТ КБ «ПриватБанк» додаткових документів.

Ст.109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити в його визнанні.

Враховуючи положення ст.ст.12, 81, 109 ЦПК України, суд виходить з того, що позивачем не доведено розмір заборгованості та розмір її складових за кредитним договором № 14.11901 від 04.06.2007 р., який забезпечений договором іпотеки, та в рамках якого позивач просить звернути стягнення на нерухоме майно.

Вище наведене в сукупності свідчить про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», пред'явлених до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На підставі ч.2 ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк