Справа №200/5942/14-ц
Провадження №2/200/255/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 лютого 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого, судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу ОСОБА_2, Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року до Бабушкінскього районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява. В позові ОСОБА_1 посилається на те, що 28.03.2008 року між нею та Відповідачем в особі Кіровського відділення Дніпропетровської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені договір кредиту N092/08-7 разом з додатком № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії і4 092/08-7 від 28.03.2008 року та іпотечний договір N198.

11.09.2009 року до зазначеного вище договору кредиту № 092/08-7 від 28.03.2008 року були внесені зміни до договору кредиту та до Іпотечного договору.

Відповідно до зазначених вище Договорів дата остаточного повернення кредиту 27.03.2022 року.

04 березня 2014 року ОСОБА_1 отримала копію постанови Бабушкінського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №42495458 від 13.03.2014 року та копію виконавчого напису нотаріуса з яких вбачається, що 05.02.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис № 269 за вищевказаним кредитним договором та звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності, а саме на квартиру №1, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 4а, загальною площею 61,9 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м та за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, задовольнити вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК» у розмірі 2 089 289,7 грн. два мільйони вісімдесят девять тисяч двісті вісімдесят девять гривень 71 копійка), що е еквівалентом 259 430,08 доларів США, а також суму витрат по вчиненню виконавчого напису в сумі 3000,00 грн, що становить 2 092 289,71 грн. Зазначає, що вважає, що приватний нотаріус ОСОБА_2 не мав права вчинювати виконавчий напис, так як при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус, всупереч діючому законодавству, не упевнився у тому, що борг є безспірним, та чи не існує між сторонами спору вказаний напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, в зв'язку з чим просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Позивач посилалася на наявність іншої цивільної справи, яка розглядається Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська. Тобто, мається спір між сторонами щодо суми заборгованості.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Решетнік М.О. від 16 квітня 2014 року, залишеною в силі Ухвалою Апенляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року, з метою забезпечення вказаного позову до вирішення спору по суті зупинено стягнення по виконавчому провадженню ВП №42495458 від 13.03.2014р., яке проводиться Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ на підставі виконавчого напису № 269 від 05.02.2014 р., вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, а саме: квартиру №1, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..Леніна, буд.4а, з метою задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 2089289,71 грн., а також суму витрат по вчиненню виконавчого напису у сумі 3000 грн.

28.07.2014 року Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Решетнік М.О. провадження по справі зупинено до розгляду Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», про захист прав споживача та визнання договорів недійсними.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року провадження по справі було відновлено, та справу було призначено до розгляду у порядку загального провадження з призначенням дати судового розгляду.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування правової позиції заявленої позовної заяви, Позивач, зокрема, посилалась на те, що відповідно до положень укладених договорів кредиту N 092/08-7 разом з додатком №1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 092/08-7 від 28.03.2008 року та іпотечного договору N 198 11.09.2009 року вбачається, що боргові зобовязання, зазначені у виконавчому написі, не співпадають із зобов'язаннями, зазначеними у кредитному договорі та договорі іпотеки як за розміром визначених сум та валютою, гак і характером та підставою, тобто виконавчий напис вчинено на виконання зобов'язань, які договорами не визначено.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 порушено пп. 2.3 п. 2 глави 16 зазначеного Порядку, відповідно до якого, нотаріус вчиняє виконавчі написи після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунених порушень. Такої письмової вимоги позивач не отримував.

Крім того, відповідно до п. 2 глави 16 зазначеного Порядку Виконавчий напис на іпотечному договорі вчиняється у звязку з простроченням виплат обов'язкових платежів у разі закінчення строку основного зобов'язання та іпотечного договору, проте, строк закінченя основного зобовязання за кредитним договором та строк іпотечного договору закінчується 27.03.2022 р.

Відповідач в своїх запереченнях зазначав, що безспірними визнаються вимоги, які не викликають у їх отримувача будь-яких заперечень, будь-яких не погоджень із заявленими вимогами, будь-яких зустрічних заяв з відповідними обґрунтуваннями та своїми запереченнями, вимоги, за наслідком яких не виник спір між сторонами, вимоги під сумнів їх змісту яких не ставить отримувач даних вимог.

Відповідно, як зазначено в письмових запереченнях Відповідача, на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Позивач жодним чином не ставив під сумнів безспірність вимог ПАТ «Укрсоцбанк», а саме не було направлено ним будь-яких заперечень з приводу правомірності чи неправомірності розрахунку боргових зобовязань, не існувало будь-яких судових оскаржень діючих кредитного договору та договору іпотеки.

Проте, як убачається з матеріалів справи, 20 листопада 2013 року було відкрито провадження по справі №200/15869/13-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», про захист прав споживача та визнання договорів недійсними, тобто на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису існував спір з приводу розміру заборгованості.

Крім того, Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року по цивільній справі №200/15869/13-ц вжито заходи забезпечення позову, а саме: до вирішення спору по суті накладено арешт на квартиру №1, що знаходиться за адресою: м, Дніпропетровськ, вул. Леніна, буд. 4а, яка належить ОСОБА_1, заборонено Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції реєструвати право власності на квартиру №1, що знаходиться за адресою: м, Дніпропетровськ, вул. Леніна, буд. 4а на ім'я АКБ "Укрсоцбанк" на підставі іпотечного договору №198 від 28.03.2008 року, заборонено АКБ "Укрсоцбанк" здійснювати будь-які дії, направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №198 від 28.03.2008 року - квартиру №1, що знаходиться за адресою: м, Дніпропетровськ, вул. Леніна, буд. 4а, яка складається з поз.1-тамбур, поз.поз. 2,3,11 - житлові, поз.4 - підсобне, поз. 5-кухня, поз.6-ванна, поз. 7-туалет, поз. 8-коридор, поз. 9 шафа, поз.10-коридор, ганок літ.а, загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.

Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено в період дії Ухвали суду про заборону Відповідачу здійснювати будь-які дії направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №198 від 28.03.2008 року - квартиру №1, що знаходиться за адресою: м, Дніпропетровськ, вул. Леніна, буд. 4а.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 36 закону «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно ст.37 закону «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу.

Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших субєктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 18грудня 2009року №14 «Про судоверішення уцивільній справі» (п.11) викладена правова позиція, відповідно до якої, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1 та 2 ст.3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З матеріалів справи вбачається, що саме між позивачем по даній справі ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» виникли договірні відносини шляхом укладання кредитного договору та саме на підставі цього правочину Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, якого позивачем було визначено як третю особу, було вчинено виконавчий напис.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст.1Закону України«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р.№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно з п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріусу, окрім іншого, повинні бути надані оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинив оспорюваний виконавчий напис з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягають виконанню.

У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, позивач має право на відшкодування відповідачем понесених витрат щодо судового збору, сплаченого за подання позову в розмірі 229,40 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268,280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу ОСОБА_2, Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 05 лютого 2014 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 269 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, м.Київ, вул.Ковпака, 29) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 49000, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 1/83) судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Позивачем рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного тексту рішення суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва