Справа №: 486/281/17 Провадження № 6/486/6/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Франчук О.Д.

при секретарі Деменко К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Южноукраїнську Миколаївської області подання державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В

Державний виконавець Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Куницька Т.О. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту, громадянина ОСОБА_1, до виконання зобов'язань за виконавчим листом № 486/281/17 виданим 09.10.2017 року про стягнення з останнього боргу у сумі 107373, 66 коп.

Cвої вимоги мотивує тим, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження 55281553 з виконання виконавчого листа Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.10.2017 року № 486/281/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" боргу в сумі 107373, 66 грн.

В результаті заходів вжитих державним виконавцем, з виконання рішення суду, було встановлено, що нерухоме та рухоме майно за боржником не зареєстровано; в банківських установах відкритих рахунків не має; офіційні доходи відсутні. ОСОБА_1 декларацію до відділу ДВС не надав, на виклику до відділу не з'являється, причин неявки не повідомляє. Згідно повідомлення Державної міграційної служби України ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинав державний кордон України. В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, просила обмежити його у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта.

В судове засідання державний виконавець не з'явилась, причину неявки суду не повідомила.

Суд дослідивши подання та матеріали цивільної справи прийшов до наступного висновку.

Статтею 13 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також, статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Главою 4 та статтями 17 - 18 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" врегульовано Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Хлюстов проти Росії" від 11 липня 2013 р. (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 р., також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв'язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Згідно відповіді про перетин боржником кордону ОСОБА_1 14 серпня 2018 виїхав з України, а 22 жовтня 2017 року в'їхав в Україну (а.с. 76 - 77).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, відомості про зареєстроване за ОСОБА_1 нерухоме майно відсутнє (а.с. 78).

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 як особа-боржник, яка отримує пенсію та особа-боржник, яка працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи не значиться (а.с. 79, 81). На обліку в органах ДПС не перебуває (а.с. 80).

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 було надіслано виклик, яким зобов'язано останнього надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, надати відомості про його доходи.

Відомостей про отримання ОСОБА_1 даного виклику до матеріалів подання не надано.

За таких обставин, державним виконавцем до суду не надано доказів свідомого ухилення боржника від своєчасного та повного виконання судового рішення, а також обов'язків, які визначені для боржника ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження".

А тому, підстави для задоволення подання державного виконавця відсутні.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

У задоволенні подання державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. Д. Франчук