Справа № 172/1456/18
Провадження № 2/172/701/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2019 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування вказує, що відповідно до договору № RF2-37235 від 13.01.2017 року відповідач отримав кредит у розмірі 85090,00 грн. в безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,1 % на рік.

Відповідач обовязку по поверненню кредиту не виконує, у звязку з чим станом на дату звернення з позовною заявою до суду заборгованість за кредитом становить 87559,21 грн., з них: 59100,39 грн. заборгованість за кредитом; 1637,17 грн. заборгованість по простроченим відсоткам; 20087,96 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 6733,69 пеня.

24.09.2018 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення-вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, однак ніяких дій з боку останньої не було вчинено.

Просить суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 06.12.2018 року у сумі 115 266,83 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою судді від 30.11.2018 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача ОСОБА_2 надав клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у встановлений ухвалою суду строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подав.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що 13.01.2017 року між сторонами укладено кредитний договір № RF2-37235, відповідно до якого банк зобовязався надати у власність позичальнику грошові кошти на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» у розмірі 85090,00 грн. на термін до 12.01.2022 року, а відповідач зобовязався використати кредит на цілі, вказані в п. 2.5 кредитного договору, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору від 13.01.2017 року кредитні кошти надані в безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача.

Згідно з п. 4.1 та 4.2 вказаного кредитного договору за користування кредитом ОСОБА_1 зобовязана сплачувати відсотки у розмірі 2,1 % річних, які нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/306» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) з дня видачі до дня повернення кредиту в повному обсязі.

Пунктом 6 цього ж кредитного договору відповідач зобовязаний погашати заборгованість відповідно до графіку платежів. Зарахування коштів на поточний рахунок для обслуговування кредиту відповідач зобовязаний здійснювати шляхом перерахунку коштів у безготівковій формі та/або внесенням готівкою.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 549 Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору визначено, що у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобовязань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня).

Згідно із розрахунком заборгованості у відповідача перед кредитором станом на 31.08.2018 року наявна заборгованість в сумі 87559,21 грн., в тому числі: 59100,39 грн. заборгованість за кредитом; 1637,17 грн. заборгованість по простроченим відсоткам; 20087,96 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 6733,69 пеня.

24.09.2018 року на адресу ОСОБА_1 позичальником ПАТ «КРЕДОБАНК» направлено повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором станом на 24.09.2018 року в сумі 100 612,25 грн. протягом 30 календарних днів.

Позивачем в ході розгляду справи подано заяву про збільшення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором станом на 06.12.2018 року в сумі 115 266,83 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями та пені.

Згідно зі ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами до 2022 року, був правомірно змінений кредитором на повернення всієї суми в термін 30 днів з моменту отримання вимоги.

Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією за невиконання суд керується наступним.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 13 січня 2017 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України 16 листопада 2016 року у висновках за результатами розгляду справи № 6-1746цс16. Відповідно ж до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування поточного рахунку для обслуговування кредиту та за управління кредитом ПАТ «КРЕДОБАНК» не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, при цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» слід стягнути суму заборгованості в розмірі 67471,25 грн.

Крім того, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати в розмірі 1762 грн. (судовий збір), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 611, 1054 ЦК України, 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 259, 263 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

1.Позов Публічного акціонерного товариства «Кредо банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (, р/р 290999901 в ПАТ «КРЕДОБАНК», МФО 325365) заборгованість за кредитним договором в сумі 67471 (шістдесят сім тисяч чотириста сімдесят одна) гривня 25 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (, р/р 290999901 в ПАТ «КРЕДОБАНК», МФО 325365) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк