Провадження №2-о/359/194/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту народження дитини,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаною заявою та посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ у них народилась дочка ОСОБА_3 . Однак в цьому населеному пункті органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Бориспільський МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області відмовив у проведенні державної реєстрації народження дитини. Тому заявники просять суд встановити факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_3

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області не з`явились у судове засідання. Вони у встановленому порядку повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.2571 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними пред-ставниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від міс-ця проживання заявника.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі вих. №9-1130/0/4-16 від 15 квітня 2016 року, під час вирішен-ня питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Євро-пейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосову-ватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недісними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, доку-менти, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знахо-дяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукуп-ності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.2571 ЦПК України.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 9 лютого 2016 року (а.с.6) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ народилась ОСОБА_3 , батьком якої записаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 . Однак в м. Луганськ органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Ця обставина об`єктивно перешкоджає здійсненню державної реєстрації актового запису про народження дитини.

11 вересня 2019 року керівник Бориспільського МР ВДРАЦС ГТУЮ у Київській області Прохорова В.В. також винесла відмову №7431/16.4-137 у проведенні державної реєстрації актового запису про народження дитини (а.с.3).

З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ у заявників народилась дочка ОСОБА_3 .

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ст.259, ст.ст.263-265, ч.1 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - Бориспільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту народження дитинизадовольнити.

Встановити факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ народилась ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, а батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець