Номер провадження: 22-ц/813/7162/19
Номер справи місцевого суду: 520/9067/18
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників третьої особи Приморської РА ОМР: Островської Л.Л., ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з онукою, третя особа ОСОБА_4 ,

встановив:

18.07.2019 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зобов`язання усунути перешкоди в спілкуванні та вихованні малолітньої онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітньою онукою у такий час:

кожної середи та п`ятниці з 17.00 до 20.00 годин, без присутності матері;

кожного понеділка, четверга та суботи з 10.00 до 12.00 годин, без присутності матері;

кожного 06.09. з 10.00 год. по 18.00 год., - кожного другого дня після дня народження ОСОБА_6 без присутності матері;

кожного 02.01 з 10.00 год. по 18.00 год. - одного дня з Новорічних свят без присутності матері;

з 10.00 год. до 15.00 год. у святкові дні на Пасху та Святий вечір без присутності матері за попередньою домовленістю з матір`ю;

з 15.00 год. по 19 .00 год. кожного 03.09. у день народження позивачки, без присутності матері.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона, як бабуся, має право на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак не має такої змоги у зв`язку з неприязними відносинами з відповідачкою, яка перешкоджає її спілкуванню з онукою.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що позивачка не зверталася до неї з проханням погодити час спілкування з онукою, крім того позивачка шкідливо впливає на дитину, що може завадити психічному розвиткові дитини.

Разом з тим, вказала, що добровільно дозволяти спілкування дочки з бабусею вона не бажає, чекає на рішення суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні малолітньої онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітньою онукою ОСОБА_5 , було задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 у вихованні онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею.

Визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею шляхом встановлення систематичних зустрічей щотижнево:

кожної середи та п`ятниці з 17.00 до 20.00 годин, без присутності ОСОБА_3 ;

06.09. щорічно з 10.00 год. по 18.00 год. на другий день після дня народження ОСОБА_5 , без присутності ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року, та постановлення нового, провідмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив неї (т.2, а.с.19-25), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_3 та третя особа, яка залучена до участі у справі протокольною ухвалою суду від 30.11.2018 року (т.1, а.с.123) - ОСОБА_4 - син позивачки, мешкали разом без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №9876, виданим повторно 24.04.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів громадського стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (т.1, а.с.9).

Позивачка є матір`ю ОСОБА_4 (а.с.10), та бабусею його дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає зі своєю матір`ю відповідачкою ОСОБА_3 .

З квітня 2018 року відповідачка припинила сумісне проживання з ОСОБА_4 , що в подальшому унеможливило спілкування позивачки з онукою, так як дитина постійно проживає з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 , яка, в свою чергу уникає будь-яких контактів онуки з позивачкою, з посиланням на те, що має претензії особистого характеру до позивачки.

Разом з тим, позивачка вважає, що перешкоджання з боку відповідачки її вільному спілкуванню з онукою між собою, без нав`язаної присутності будь-кого, шкодить важливим родинним зв`язкам, позбавляє дитину вільних проявів любові та турботи з боку позивачки, що завдає позивачці душевного болю.

Проте, ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обставини справи вказують на те, що об`єктивних причин для перешкоджання вільному спілкуванню позивачки з онукою не існує і матеріали справи не мають доказів інших обставин.

Так, суд виходив із того, що позивачка має вищу педагогічну освіту та працювала 10 років вихователем в яслах-садках, характеризується позитивно.

Крім того, у позивачки є належні житлово-побутові умови для онуки, окрема дитяча кімната, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 03.10.2018 року, затвердженим начальником служби у справах дітей Одеської міської ради (а.с.70).

Також в суді апеляційної інстанції не спростований висновок суду першої інстанції про те, що позивачка має можливість та бажання гуляти з онукою, відвідувати разом з нею дитячі заходи, сприяти розширенню її кругозору. Позивачка має змогу самостійно забезпечувати дитину необхідним харчуванням; з огляду на життєвий досвід, вона всіляко сприятиме самоусвідомленню онуки та засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, наданню доступу до культурних цінностей та створенню умов для отримання гідної освіти.

Про належне спілкування позивачки ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_6 , у присутності її батька третьої особи ОСОБА_4 , також свідчать фотографії, долучені до матеріалів справи (т.1, а.с.204-213, т.2, а.с.36-38).

Вирішуючи даний спір, суд обґрунтовано керувався статтями 291, 257, 263 ЦК України, згідно яких фізична особа має право на підтримання зав`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі, тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

З цих підстав колегія суддів вважає за необхідне вказати, що спілкування позивачки ОСОБА_1 зі своєю п`ятирічною онукою ОСОБА_6 не може завдати останній шкоди і не суперечить інтересам дитини.

При цьому, суд першої інстанції правильно взяв до уваги ту обставину, що позивачка намагалася в досудовому порядку врегулювати спір, зверталася до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, який надав Висновок від 06.06.2018 року №П-1155 К-1209 «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », щодо участі бабусі у вихованні та спілкуванні з дитиною, шляхом систематичних зустрічей щосереди з 17.00 до 19.00 години, а також дні народження та святкові дні за домовленістю з матір`ю (а.с.16).

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зустрічі і спілкування позивачки ОСОБА_1 зі своєю п`ятирічною онукою ОСОБА_6 має відбуватись без участі відповідачки ОСОБА_3 .

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що між позивачкою ОСОБА_1 і відповідачкою ОСОБА_3 склались неприязні стосунки, а тому спілкування бабусі з онукою, за участі мами останньої відповідачки ОСОБА_3 призведе лише до сварок і скандалів між сторонами, у присутності неповнолітньої дитини, що є недопустимим.

Про неприязні стосунки між сторонами свідчать як текст відзиву ОСОБА_3 на позовну заяву (т.1, а.с.45-49), так і її скарга до Кфаліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області,в якій вона посилається на неналежну поведінку позивачки ОСОБА_1 , не сумісною зі званням адвоката і просила позбавити її права заняття адвокатською діяльністю.

Про безпідставність звинувачень ОСОБА_3 , вказаних нею у вищевказаній скарзі, свідчить рішення Кфаліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 12 листопада 2019 року, яким було відмолено в порушенні дисциплінарної справи відносно позивачки ОСОБА_1 (т.2, а.с.54-59).

Про неприязні стосунки між позивачкою і відповідачкою також свідчить текст апеляційної скарги ОСОБА_3 на оскаржуване судове рішення (т.1, 178-194).

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який критично поставився до психологічного Висновку спеціаліста від 23.05.2018 року, складеного психологом вищої категорії КНП «Одеського обласного медичного центру психологічного здоров`я» ОСОБА_7 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що не рекомендовано залишати дитину без присутності матері з іншими людьми, щоб не завадити її здоровому психічному розвитку (т.1, а.с.61-62).

При цьому суд обґрунтовано зазначив, що вказаний Висновок є недопустимим доказом, оскільки, згідно з наказом №74-А від 20.12.2018 року, головного лікаря КНП «ООМЦПЗ» ОБР, психологу ОСОБА_7 об`явлено догану у зв`язку з неправомірністю надання психологічного Висновку від 23.05.2018 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.141).

Що стосується заяви про допит в суді апеляційної інстанції свідків (т.2, а.с.16-17), то її заявник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції відмовилась від вказаної заяви, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції її не вирішував.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.12.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра