РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

Справа № 285/3768/19

провадження у справі № 2/0285/1348/19

05 грудня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судових засідань Ковальової З.С.

сторони у справі: позивач ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2

розглянувши заочно у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановив:

28.10.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі Ѕ від його всіх видів заробітку(доходів), щомісячно, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що неповнолітні діти перебувають на її повному утриманні, відповідач не допомагає та не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Для утримання, навчання та всебічного розвитку дітей необхідні чималі кошти, тому їй одній тяжко утримувати їх, незважаючи на те, що вона є приватним підприємцем. Вказує, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших утриманців немає, а тому може надавати регулярно аліменти на утримання дітей саме в розмірі Ѕ частини його всіх доходів щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного. Оскільки згоди з приводу надання матеріального утримання дітей між ними не досягнуто, змушена звернутися до суду з даним позовом.

01.11.2019 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони в судове засідання не прибули.

Позивач заявила письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити .

Відповідач до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини його неявки суду невідомі, відзиву на позов від якого не надходило.

05.12.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Як встановлено, батьками неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сторони у справі, що підтверджено відповідними копіями свідоцтв про народження /а.с.7,8/.

Згідно довідки ОСББ «Мікрорайон`Зелені» від 23.10.2019 року № 912 з позивачем проживають її діти Давід та Єлізавета, які входять до складу її сім`ї /а.с.17/.

Отже, позивач посилається у позові на те, що неповнолітні діти потребують належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише матір`ю, оскільки батько дитини не надає матеріальне утримання, хоча таку змогу має.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей зокрема, є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, однак не приймає участь в їх утриманні, на спростування чого останнім не було подано заперечень ( відзиву на позову).

А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на утримання яких стягуються аліменти, матеріальне становище позивача і відповідача, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», та, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу), що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів.

Однак, вирішуючи вимогу позивача щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей (не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ), остання є необгрунтованою та недоведеною належними та достатніми доказами в розумінні ч. 3 ст. 182 СК України .

Так, позивачем не надано суду доказів достатності заробітку (доходу) відповідача та наявності у нього інших доходів та витрати, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких останнім не доведено джерело походження коштів для їх оплати. А тому суд не вбачає законних підстав для визначення мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а вважає за доцільне обмежитися стягненням мінімального гарантованого розміру аліментів, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви.

У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд дійшов до наступного висновку.

Ст. 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що 25.10.2019 року між адвокатом Осадчук Т.С. та позивачем укладено Договір про надання правової допомоги № 25/10. Факт надання правової (правничої) допомоги підтверджено Актом приймання-передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги № 25/10 від 25.10.2019 року та розрахунком суми витрат, що становить 500,00 грн./а.с.5,6/.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача нам користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 89, 258, 259, 263 265, 268, 273, 280 282, 284, 289, 352, 354, 355, 430, п.п.15.5 п. 5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 (однієї другої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття,починаючи стягнення з дня подання позову до суду, з 28.10.2019 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу ) допомогу в розмірі 500(п`ятсот) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 ( сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Найменування сторін:

- позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 );

- відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 ).

Дата складення повного судового рішення 05.12.2019 року.

Головуюча суддя А.В.Михайловська