ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/551/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090100 Синецька Л.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк», банк) до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 26 серпня 2008 року ,-

в с т а н о в и в :

14 березня 2012 року ПАТ "КБ "ПриватБанк", правонаступником якого на даний час є АТ "КБ "ПриватБанк", звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору № CSJ0GA від 26 серпня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 116 750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 26 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки № CSJ0GA, згідно з яким ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 69,2 кв. м, по АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НОМЕР_1 від 06 червня 2006 року після смерті ОСОБА_4 , та земельну ділянку площею 0,260 га., що розташована за цією ж адресою.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 03 лютого 2012 року утворилась заборгованість у сумі 307960,86 грн., яка складалась із: 107 101,30 грн. - заборгованості за кредитом; 79 601,96 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 15 642,23 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 90 712,37 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. (фіксована частина); 14 652,90 грн. (процентна складова).

На підставі вищевикладеного банк звернувся до суду з даним позовом та просив в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 307960,86 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 69,2 кв. м. та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку у органі МВС України. Стягнути з ОСОБА_1 на користь банку судові витрати.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 .

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3

10 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки, посилаючись на те, що 26 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки CSJ0GA, за умовами якого ОСОБА_1 надав житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розміщений, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором, укладеним між сторонами 26 серпня 2008 року.

На момент передачі в іпотеку будинку в ньому були прописані та проживали неповнолітні діти, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Черкаської області № 94 від 29 липня 2008 року «Про дозвіл на відчуження майна від імені малолітніх та неповнолітніх», тому ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір іпотеки CSJ0GA від 26 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», скасувати заборону відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що була зареєстрована приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 7796933 на підставі договору іпотеки та скасувати запис реєстраційний номер 7797972 в Державному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 26 серпня 2008 року, що був внесений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. до Державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки CSJ0GA від 26 серпня 2008 року. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення - відмолено.

Позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 26 серпня 2008 року - задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки CSJ0GA від 26 серпня 2008 року

укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Скасовано заборону відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 7796933 на підставі договору іпотеки CSJ0GA від 26 серпня 2008 року, номер витягу - 20430743.

Скасовано запис реєстраційний номер 7797972 в Державному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 26 серпня 2008 року, внесений приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. до Державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки CSJ0GA від 26 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Задовольняючи вимоги третьої особи про визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що на момент передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, в ньому були прописані малолітні діти, а письмова згода органу опіки та піклування на передачу в іпотеку житлового будинку визнана у судовому порядку протиправною і скасована, як така, що порушує майнові права неповнолітніх дітей.

Відмовляючи в задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом договір іпотеки визнано недійсним, то, відповідно, не підлягають задоволенню вимоги банку.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржило його до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Апелянт зазначає, що у даному випадку неповнолітні діти ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , не були власниками предмету іпотеки та не є ними на даний час. Вони набули права користування зазначеним житлом як члени сім`ї власника та зберігають це право й по даний час. За таких підстав надання житла в іпотеку жодним чином не звузило права неповнолітніх дітей, які проживали у ньому, отже жодних підстав для визнання договору іпотеки недійсним у суду першої інстанції не було.

Банк просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року та ухвали нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити повністю, у позові ОСОБА_2 відмовити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 на користь банка судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення, та за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 26 серпня 2008 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено. Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи встановлено такі фактичні обставини.

Відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору № CSJ0GA від 26 серпня 2008 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 116 750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір іпотеки № CSJ0GA від 26 серпня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 69,2 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВОТ № 750388 від 06 червня 2006 року та земельну ділянку площею 0,260 га, на якій розташований предмет іпотеки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 03 лютого 2012 року утворилась заборгованість у сумі 307960,86 грн., яка складається із: 107 101,30 грн. - заборгованості за кредитом; 79 601,96 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 15 642,23 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 90 712,37 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. (фіксована частина); 14 652,90 грн. (процентна складова).

Судом також встановлено, що на момент передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, в житловому будинку були прописані, та проживали неповнолітні діти відповідача ОСОБА_1 : дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Черкаської області, треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування рішення органу самоврядування - апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано нечинним та скасовано рішення виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Черкаської області № 94 від 29 липня 2008 року «Про дозвіл на відчуження майна від імені малолітніх та неповнолітніх».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та задовольняючи вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на момент передачі в іпотеку житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, на якій він розташований, були прописані малолітні діти, а письмова згода органу опіки та піклування на передачу в іпотеку житлового будинку визнана у судовому порядку протиправною і скасована, як така, що порушує майнові права неповнолітніх дітей, такий договір слід визнати недійсним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення норми статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) в кожному конкретному випадку суди повинні:

1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України встановлено, що орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Статтею 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Аналогічні висновки висловлено у постановах Верховного Суду України

від 20 січня 2016 року в справі № 6-2940цс15 та від 06 квітня 2016 року в справі № 6-589цс16.

Також з такими висновками погоджується і Верховний Суд (постанова від 27 червня 2019 року, справа № 381/1737/17).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення

від 9 жовтня 1979 року в справі «Ейрі проти Ірландії» (пункт 24), рішення

від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення

від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно з пунктом 40 глави ІІІ розділу 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5, у редакції, чинній на час укладення ОСОБА_1 договору іпотеки, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів.

Оскільки статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, то нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, що ОСОБА_2 , під час укладання договору іпотеки № CSJ0GA від 26 серпня 2008 року не була зареєстрована в будинку за адресою АДРЕСА_1 , а зареєстрована лише 19 травня 2010 року, ОСОБА_3 зареєстрований 12 квітня 2007 року. Проте вони не були власниками предмету іпотеки та не є ними на даний час, а набули права користування зазначеним житлом як члени сім`ї власника та зберігають це право і по даний час.

Суд першої інстанції, вказаного вище не врахував та належним чином не перевірив, чи мали на той час неповнолітні діти ОСОБА_1 : дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спірний будинок та земельну ділянку, чи вони набули права користування вказаним майном як члени сім`ї власника та зберігали це право протягом часу перебування будинку в іпотеці.

Перевіривши усі наявні докази в сукупності, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору. Його укладання відбулося з попереднім дозволом органу опіки та піклування, хоча у подальшому і скасованим судом, але в результаті це не призвело до звуження обсягу зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітнього на той час ОСОБА_3 на користування будинком, переданим в іпотеку.

Тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до пункту 32 договору іпотеки № CSJ0GA від 26 серпня 2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог.

Отже, сторони спірного іпотечного договору погодили іпотечне застереження, а саме: визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем; звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі.

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, якщо сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження №14-112 цс19).

Іпотекодержатель має у позасудовому порядку здійснювати захист свого цивільного права та інтересу, оскільки з приводу реалізації цього способу захисту сторони досягли домовленості у договорі іпотеки.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд, встановивши, що сторони передбачили у договорі іпотеки № CSJ0GA від 26 серпня 2008 року застереження про можливість банку самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі, приходить до висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки також підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову банку.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 26 серпня 2008 року - скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 26 серпня 2008 року - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Судді :