Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 489/5168/15-ц

провадження № 61-11422св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду

м. Миколаєва у складі судді Тихонової Н. С. від 13 жовтня 2016 рокута рішення Апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О., від 25 жовтня

2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 04 квітня 2008 року між ним та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_6 з метою рефінансування існуючої кредитної заборгованості укладено генеральний кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти із загальним розміром позичкової заборгованості (ліміт кредитування) у сумі 54 455 доларів США. У цей же день в рамках зазначеного генерального кредитного договору між банком та

ФОП ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 54 455 доларів США зі сплатою 13,25 % річних, з кінцевим терміном повернення - 03 квітня 2018 року.

18 травня 2010 року відповідно до договору про переведення боргу

ФОП ОСОБА_6 перевела свої боргові зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором на нового боржника -

ОСОБА_6 Цього ж дня додатковою угодою змінено розмір процентної ставки за користування кредитом до 15,25 % річних.

З метою забезпечення виконання вищезазначених кредитних зобов'язань ОСОБА_6, 18 травня 2010 року між банком, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладені два окремих договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язувались нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником боргових зобов'язань.

Посилаючись на те, що відповідачі належним чином своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором не виконують, внаслідок чого станом

на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість в сумі

21 414,35 доларів США, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути цю заборгованість із відповідачів у солідарному порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог банку до ОСОБА_7 закрито у зв'язку з його смертю 22 червня 2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня

2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 414,35 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» до ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягнення з неї у повному обсязі. При цьому не підлягають задоволенню вимоги банку до поручителя як такі, що пред'явленні передчасно.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» задоволено частково рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_6 та стягнення пені і розподілу судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_6 у солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 20 851,79 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 19 668,86 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі

1 182,93 доларів США та пені в сумі 14 699,69 грн.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_6 судового збору та визначення суми пені змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 14 669,69 грн пені та 3 836,70 грн судового збору. В частині стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за тілом кредиту та відсотками залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно стягнув з позичальника заборгованість за кредитним договором, яка виникла у зв'язку із невиконанням нею своїх обов'язків щодо своєчасного погашення кредиту, однак у порушення приписів частини другої статті 192 та частини третьої статті 533 ЦК України помилково стягнув пеню в іноземній валюті.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Ленінського районного суду

м. Миколаєва від 13 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року в частині задоволених позовних вимог із передачею в цій частині справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичної видачі позичальнику кредиту у розмірі, визначеному у кредитному договорі, а тому суди передчасно стягнули з неї заборгованість. Крім того, наданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності, а суд апеляційної інстанції, відмовляючи їй у призначенні судово-економічної експертизи, позбавив її права довести свої заперечення щодо розміру заборгованості.

У грудні 2017 року від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких банк посилався на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2019 року до справи у якості правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залучено

ТОВ «ФК «Форінт», яке 09 серпня 2018 року придбало право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_6

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 квітня 2008 року між

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ФК «Форінт», та ФОП ОСОБА_6 з метою рефінансування існуючої кредитної заборгованості укладено генеральний кредитний договір, відповідно до якого загальний розмір позичкової заборгованості (ліміт кредитування) позичальника за всіма договорами, укладеними в рамках цього договору, не повинен перевищувати 54 455 доларів США. У цей же день в рамках зазначеного генерального кредитного договору між банком та

ФОП ОСОБА_6 укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 54 455 доларів США зі сплатою 13,25% річних, з кінцевим терміном повернення - 03 квітня 2018 року.

18 травня 2010 року відповідно до договору про переведення боргу

ФОП ОСОБА_6 перевела свої боргові зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором на нового боржника -

ОСОБА_6 Цього ж дня додатковою угодою змінено розмір процентної ставки за користування кредитом до 15,25% річних.

З метою забезпечення виконання вищезазначених кредитних зобов'язань ОСОБА_6, 18 травня 2010 року між банком та ОСОБА_6 укладений договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником боргових зобов'язань.

Згідно з розрахунком заборгованості та випискою за рахунком

ОСОБА_6 станом на 28 липня 2015 року у неї утворилася заборгованість перед банком у сумі 21 414,35 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 19 668,86 доларів США, заборгованості зі сплати відсотків у сумі 1 182,93 доларів США та пені в сумі 562,56 доларів США.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Установивши, що ОСОБА_6 належним чином не виконувала зобов'язань за кредитним договором від 04 квітня 2008 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2016 року складалася із 19 668,86 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та

1 182,93 доларів США - заборгованості зі сплати відсотків, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з неї та поручителя у солідарному порядку на користь позивача зазначеної заборгованості. При цьому, змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт» пеню у національній валюті - гривні у розмірі 14 699,69 грн, яка виникла у зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Матеріали справи містять докази виконання банком своїх зобов'язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, оскільки на його спростування відповідач не надав власного розрахунку, а посилання на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив заявнику у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи, Верховний Суд не вважає слушними, оскільки заявником відповідне клопотання належним чином обґрунтоване не було, воно не підтверджене доказами, які б свідчили, що поставлені в ньому питання мають значення для справи, і для їх дослідження у сукупності з представленими позивачем доказами необхідне проведення експертизи.

Крім того, у статті 303 ЦПК України 2004 року закріплено обов'язок апеляційного суду перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, однак ОСОБА_6 не зверталася до суду першої інстанції із клопотанням про призначення експертизи і доказів про перешкоди у заявленні такого клопотання матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги про недоведеність надання банком кредитних коштів безпідставні, оскільки кредит був наданий шляхом перерахування кредитних коштів у повному обсязі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника відповідно до умов пункту 3.4. кредитного договору (а. с. 67 т. 1). Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що

ОСОБА_6 здійснювала погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання нею боргу за кредитним договором і обов'язків, які виникли з договору від 04 квітня 2008 року, презумпція правомірності якого не спростована.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 05 квітня 2018 року було зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для їх скасування, тому виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 13 жовтня 2016 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської областівід 25 жовтня 2017 року - без змін.

Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 13 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської областівід 25 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк