Провадження № 2/761/3372/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Шевченківський районного суд м. Києва у складі головуючого судді Макаренко І.О., розглянувши в приміщенні суду в м.Київ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ОСОБА_1), громадянина Гани , до Національного медичного університету імені О.О.Богомольця про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Позовна щаява обґрунтована тим, що з 01.09.2013 року по 20.04.2015 року позивач навчався в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, проживав у гуртожитку цього закладу.

Закінчивши два курси університету, на третій курс позивач не вступив у зв`язку з відсутністю коштів для оплати на навчання.

Виявивши згодом бажання щодо поновлення на навчання, у грудні 2015 року він сплатив 36661,12 грн. за поновлення, однак договір про навчання укладений не був, оскільки йому не відкрили візу в Україну. .

У 2016 році ОСОБА_1 , продовжуючи намір поновитися в університеті, сплатив 11321,90 грн. за навчання (10% від вартості навчання), однак на навчання не прибув з аналогічних підстав.

Таким чином, на рахунок відповідача позивчем було перераховано 47983,02 грн. за отримання освітніх послуг, які в силу непереборних обставин ним отримані не були, що змусило його звернутися до суду з зазначеним позовом.

У відзиві на позов Національний медичний університет імені О.О.Богомольця, визнаючи фактичні обставини справи, викладені відповідачем у позовній заяві, зокрема, щодо отримання університетом від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 47983,02 грн. за поновлення на навчання і навчання та щодо неукладення договору про таке поновлення і ненадання університетом освітніх послуг, просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотань від учасників про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходило.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійнюється, що узгоджується з вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 01.09.2013 року по 20.04.2015 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) навчався в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, проживав у гуртожитку цього закладу.

Після закінченням двох курсів університету був відрахований за несплату за навчання. За ним також рахувався борг за проживання в гуртожитку у розмірі 7477,86 грн.

З метою поновлення на навчання в університеті, 11.12.2015 року він сплатив 7477,86 грн. боргу за проживання в гуртожитку та 09.12.2015 року - 36661,12 грн. за поновлення на навчанні, однак договір про навчання укладений не був, оскільки, заплативши за поновлення, позивач не сплатив за навчання та не прибув до університету.

16.09.2016 року ОСОБА_1 , вирішуючи питання щодо поновлення в університеті, як абітурієнт, сплатив 11321,90 грн. за навчання (10% від вартості навчання) на медичному факультеті, без укладення договору, що підтверджено бухгалтерською довідкою.

14.09.2016 року Національний медичний університет імені О.О.Богомольця зробив позивачу запрошення на навчання зі строком дії - до 14.03.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

ОСОБА_1 на навчання не прибув, оскільки йому не відкрили візу в Україну.

Таким чином, на рахунок відповідача позивачем було перераховано 47983,02 грн. за поновлення на навчання в університеті та отримання освітніх послуг, однак договір між ним та університетом не укладався, позивач поновлений на навчання не був та освітніх послух не отримав, що відповідачем не заперечується.

Ст. 1212 ЦК України врегульовано випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією зі сторін:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, навіть у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов.

Суд наголошує на тому, що посилання позивача на норми матеріального права, якими спірні відносини не регулюються, не є підставою для відмови у позові, оскільки підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, позивачем за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів повністю доведено позовні вимоги, які, в свою чергу, відповідачем не спростовані.

Враховуючи, що відповідач у поданому відзиві клопоче про застосування строку позовної давності, суд, перевіривши обґрунтованість заявленого клопотання, вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до частини вимог позивача.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦПК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.ч. 1,5 ст. 254 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦПК України).

Згідно з матеріалами справи, 09.12.2015 року ОСОБА_1 сплатив для відповідача 36661,12 грн. за поновлення на навчання.

Трирічний строк позовної давності, що закінчується 09.12.2018 року, у суботу - вихідний день, переноситься на понеділок, 11.12.2018 року.

Позов поданий до суду 12.12.2018 року, тому є підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача в частині стягнення 36661,12 грн.

З огляду на наведене, строк позовної давності щодо вимог в частині стягнення 11321,90 грн., сплачених на банківський рахунок відповідача 16.09.2016 року, не пропущено, а тому підлягає стягненню на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,5,12, 13, 76-81, 83, 89, 95, 247, 258, 259, 263-265, 273-279 ЦПК України, ст.ст.1, 3, 12, 13, 253, 254, 257, 267, 1212 ЦК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (ОСОБА_1), громадянина Гани , до Національного медичного університету імені О.О.Богомольця про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, код за , місцезнаходження: бульвар Тараса Шевченка,13, м.Київ, 01601, на користь ОСОБА_1 (ОСОБА_1), громадянина Гани , грошові кошти у сумі 11321,90 грн. (10% від вартості навчання), сплачених за навчання в Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Національного медичного університету імені О.О.Богомольця на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1) судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Суддя: