Провадження № 22-ц/810/739/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року,ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Кордюкової Ж.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Під час спільного проживання у шлюбі позивачем та її чоловіком був придбаний автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору. В останні місяці свого життя чоловік позивача не міг керувати автомобілем із-за своєї хвороби і тому просив свого знайомого ОСОБА_2 , щоб той возив на вказаному автомобілі позивача та її чоловіка, для чого видав довіреність. Після смерті чоловіка позивач з`ясувала, що відповідач ОСОБА_2 купив у її чоловіка цей автомобіль за 10000 грн.

Оскільки для укладення вказаного правочину потрібна згода іншого з подружжя у передбачений законом спосіб, із посиланням на статті 60, 65 СК України просила суд визнати недійсним правочин від 16.09.2016 року, на підставі якого було переоформлено автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 синього кольору на ОСОБА_2 , та зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй в натурі вказаний автомобіль.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою та просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції в своєму рішенні послався на неперевірений доказ і дійшов хибних висновків щодо права особистої власності померлого чоловіка на спірний автомобіль, оскільки оригінал або належним чином засвідчена копія договору дарування не надані, а позивач через власну помилку в даті судового засіданні не брала участі у судовому засіданні 24 липня 2019 року і тому не заявила про витребування цього доказу.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2019 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Авалян Н.М., Єрмаков Ю.В..

Апеляційне провадження по справі було відкрито 29 серпня 2019 року, ухвалою суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 22 жовтня 2019 року о 14-й. 22 жовтня 2019 року розгляді справи відкладений на 07 листопада 2019 року о 14-й у зв`язку із знаходженням судді Авалян Н.М. у відпустці. 07 листопада 2019 року за клопотанням позивача ухвалою суду витребувано у Територіального сервісного центру МВС № 4442 договір дарування від 13 червня 1984 року, оголошено перерву на 03 грудня 2019 року о 14-ту.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи своєї скарги.

Відповідач надав клопотання про розгляд справи без його участі та просив відмовити позивачу у задоволенні її апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 31.01.1967 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 31.01.1967 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 (а.с. 5).

З листа Територіального сервісного центру № 4442 від 20.03.2019 року № 31/12/4442-328 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру МВС України 13.06.1984 року за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору дарування що підтверджується копією листа (а.с. 48).

16.09.2016 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 належний йому автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16.09.2016 року № 4442/2016/073361 (а.с. 49).

Зазначений договір був зареєстрований в Територіальному сервісному центрі № 4442, про що зроблено відповідне позначення на договорі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06.10.2016 року (а.с. 6).

Відповідно до вимог статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі - КпШС України), який діяв станом на час набуття померлим ОСОБА_3 права власності на спірній автомобіль, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з положеннями частини першої статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття, тощо), хоча вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Вказаним вимогам сімейного законодавства відповідають і положення Сімейного Кодексу України, що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, а саме відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 якого особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 , оскільки він набутий чоловіком позивача на підставі договору дарування і є роздільним майном ОСОБА_3 , який мав право як одноособовий власник розпорядитися ним на власний розсуд. Тому оспорюваним правочином права позивача жодним чином порушені не були.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, а помилковий довід апеляційної скарги його не спростовує, оскільки судом дано правильну оцінку наявним у справі доказам про те, що померлий чоловік позивача ОСОБА_3 є одноособовим власником спірного автомобіля, тому мав право відчужувати його як свою особисту приватну власність, і вказаним правочином не порушено права позивача.

Довід скарги про помилковість такого висновку суду з огляду на відсутність у матеріалах справи оригіналу або належним чином засвідченої копії дарування перевірений колегією суддів шляхом задоволення клопотання позивача та витребування у Територіального сервісного центра МВС № 4442 договору дарування від 13 червня 1984 року, відповідно до якого за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ 2105, 1981 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і інформація про який наявна в Єдиному державному реєстрі МВС України.

На виконання вказаної ухвали від Територіального сервісного центру МВС № 4442 за вих. 13.11.2019 року № 31/12/4442-1543 надано відповідь про те, що Наказом МВС України від 11.08.2010 року № 379затведжена «Інструкція про порядок здійснення підрозділами Державтоінспенкції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них».

Відповідно до п. 10.10. «Документи, на підставі яких проведені реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку ТЗ, видача або заміна номерних знаків, свідоцтв про реєстрацію НОМЕР_4 , зшиваються в окремі справи відповідно до записів у книгах обліку і зберігаються в установленому порядку».

Відповідно до п. 2.4. «Матеріали, які стали підставою для проведення реєстраційних операцій, зберігаються протягом 5 років, а книги обліку зареєстрованих ТЗ (реєстри) 60 років».

У зв`язку з вичерпанням терміну зберігання матеріалів документи, на підставі яких 13.06.1984 року, за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , знищені (а.с. 132-133).

Тому відсутність оригіналу договору дарування, на підставі якого за померлим ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірний автомобіль, внаслідок сплину терміну його зберіганні не може бути підставою для визнання судом неналежним, недопустимим, недостовірним або недостатнім наявного в матеріалах справи доказу відомостей з Єдиного державного реєстру МВС України про реєстрацію за ОСОБА_3 13.06.1984 року права власності на автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору дарування, що підтверджується копією листа Територіального сервісного центру № 4442 від 20.03.2019 року № 31/12/4442-328.

Вказаний доказ не спростований позивачем.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Тому в наведеній частині рішення суду відповідає вимогам закону як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а помилковий довід апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовує.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд в порушення засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства про обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і розгляд справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, не звернув на уваги на обґрунтування позивачем ОСОБА_1 своїх вимог лише порушенням вчиненням оспорюваного правочину режиму спільного сумісного майна подружжя.

Внаслідок чого зробив помилкові висновки про відповідність оспорюваного правочину актам цивільного законодавства з огляду на наявність у ОСОБА_3 необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення ОСОБА_3 під час укладення оспорюваного правочину, а також про вчинення правочину відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (зі змінами).

Такі підстави позову відсутні, з приводу них докази не надавалися та не досліджувалися.

Тому, діючи у відповідності до вимог частини четвертої статті 376 ЦПК України, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення шляхом виключення з його мотивувальної частини вказані посилання.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на наявність у ОСОБА_3 необхідного обсягу цивільної дієздатності і його вільне волевиявлення під час укладення оспорюваного правочину, а також про вчинення правочину відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (зі змінами).

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 05 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: