Номер провадження: 22-ц/813/375/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»

третя особа - Департамент праці та соціальної політики

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року у складі судді Шепітка І.Г.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до КП «Теплопостачання міста Одеси» про списання безнадійної дебіторської заборгованості з 2012 року по 01.10.2014 за житлово-комунальні послуги у розмірі 18809,83 грн. по квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що з нею мешкають її дочка та троє неповнолітніх онуків. Заборгованість утворилась в результаті захворювання на онкологічну хворобу, проведення операцій та встановлення другої групи інвалідності. На даний час вона виплачує заборгованість з 2014 року, однак не має можливості сплатити повну суму боргу і наявність боргу унеможливлює отримання субсидії, тому звернулась до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року у позові відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги про списання безнадійної дебіторської заборгованості з 2012 року по 01.10.2014 у розмірі 10494 грн. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 після виписки з лікарні погашає не тільки поточну заборгованість, а й заборгованість, яка утворилась з 2012 року по 01.09.2014 у розмірі 18809,83 грн., яка на цей час складає 10494 грн. У зв'язку з виниклою заборгованістю, скаржник не може оформити субсидію. КП «Теплопостачання міста Одеси» з 2012 року жодного разу не зверталося про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 Укласти договір про реструктуризацію ОСОБА_2 не має можливості, оскільки її дають на 6 місяців при погашенні поточних платежів. Заборгованість на цей час складає 10494 грн./6 місяців = 1749 грн. Поточний платіж, який був в лютому 2017 року - 1218,2 грн., тобто за місяць потрібно сплачувати 2967,2 грн. (з урахуванням пенсії 2157,92 грн., донька отримує на дітей 1702 грн.).

Департамент праці та соціальної політики надав суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що субсидія ОСОБА_2 буде призначена тільки за умов надання документів, що підтверджують погашення заборгованості чи укладення договору про її реструктуризацію з підприємством - постачальником послуг.

У судове засідання 05.03.2019 представники КП «Теплопостачання міста Одеси» і Департаменту праці та соціальної політики не з'явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 наполягали на задоволенні апеляційної скарги та позову.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача і його представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно довідки - виписки з домової книги про склад сім'ї і реєстрації від 01.08.2016 за вх. №984 по АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (онук), ОСОБА_6 (онук), ОСОБА_7 (онука).

Згідно з листом від 22.09.2017 за №02/02/06-704 КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість по квартирі АДРЕСА_1 станом на 01.09.2017 становить 14 996,58 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є таким, що не передбачений ні договором, ні діючими нормами чинного законодавства.

Проте повністю погодитись з таким висновком не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Обмежене тлумачення положень ст.16 ЦК суперечить зазначеним положенням.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 12.06.2013 у справі №6-32цс13.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином, звільнення боржника від обов'язків допускається, тому такий спосіб захисту не суперечить ст.16 ЦК України, разом із тим таке можливе лише з ініціативи кредитора.

Враховуючи те, що кредитор заперечує можливість прощення боргу, а в примусовому порядку таке неможливо, то підстави для задоволення позову відсутні.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, хоча частково шляхом невірного обґрунтування, тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ч.7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено про неможливість прийняття до уваги рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2018 у справі №523/14394/17, яке просив взяти до уваги позивач та яким позов ОСОБА_2 до КП «Житлово-комунальний сервіс «Північний», третя особа Департамент праці та соціальної політики, про списання безнадійної дебіторської заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 4200,00 грн. задоволено, оскільки таке рішення не є преюдиційним.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, на підставі наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, оскаржене рішення змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову, а в решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року змінити в частині мотивів та підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_2, в решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: