ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7614/19 Справа № 177/2668/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Суботіною С.А. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного рішення суду в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року Акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 07.03.2008 року між третьою особою ОСОБА_2 та ЗАТ «Інвест-кредит банк», правонаступником якого є АТ «КристалБанк», укладено кредитний договір № 54-Ф/08/10, в забезпечення якого між відповідачем ОСОБА_1 та Банком укладено договір іпотеки № 19-І/08 від 07.03.2008 року.

За умовами кредитного договору № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 року Банк надав третій особі ОСОБА_2 кредит в розмірі 110000 грн., зі сплатою відсотків - 20% річних, з кінцем терміном погашення 04.03.2016 року.

За умовами договору іпотеки № 19-І/08 від 07.03.2008 року відповідач ОСОБА_1 , виступаючи майновим поручителем, передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Договором передбачено, що предмет іпотеки є забезпеченням виконання боржником своїх зобов`язань перед банком, що випливають з умов кредитного договору та додаткових правочинів до нього, а також, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошових зобов`язань за договором Банк має право погасити заборгованість в першу чергу за рахунок забезпечення.

Третя особа ОСОБА_2 неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за вище вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.12.2016 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 360440,12 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом 80703,55 грн., відсотків за користування кредитом 2734,22 грн., прострочених відсотків за користування кредитом 135518,96 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків 43361,62 грн., 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту 42219,12 грн. та 3 % річних та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків 55902,65 грн.

АТ «КРИСТАЛБАНК» надсилало боржнику та іпотекодавцю вимогу про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором, в якій вимагав сплати заборгованості та попереджав про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 , заборгованість не сплатили, у зв`язку з чим АТ «КРИСТАЛБАНК» вважає за необхідне реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі наведеного вище, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд звернути стягнення на користь АТ «КРИСТАЛБАНК» на іпотечне майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 91,6 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м, літньої кухні-гаражу Д, сараю В, вбиральні-літнього душу Г, воріт 1, огорожі 2, хвіртки 3, огорожі 4, замощення І, водоколонки ІІ, який належить ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008, що станом на 12.12.2016 року складає 360440,12 грн., з яких 80703,55 грн. прострочена заборгованість, 2734,22 грн. відсотки нараховані за користування кредитом, 135518,96 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, 43361,62 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків, 42219,12 грн. 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту, 55902,65 грн. 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що майновий поручитель відповідає перед кредитором не лише в розмірі основного зобов`язанні, а й зобов`язаний відшкодувати суми процентів, неустойки, відшкодування збитків, які можуть виникнути на підставі відповідного договору у разі невиконання боржником його умов.

Чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як не співмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, позивачем та третьою особою причини неявки суду не повідомлено.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надав суду апеляційної інстанції заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю відповідача ОСОБА_1 бути присутнім в судовому засіданні та у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні в Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу, однак, до поданої заяви представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені в заяві обставини.

Колегія суддів приходить до висновку, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, неподання до суду належних доказів поважності неможливості прийняття участі в судовому засідання, являється волевиявленням сторін по справі, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 07.03.2008 року між третьою особою ОСОБА_2 та ЗАТ «Інвест-кредит банк», правонаступником якого є АТ «КристалБанк», укладено кредитний договір № 54-Ф/08/10, в забезпечення якого між відповідачем ОСОБА_1 та Банком укладено договір іпотеки № 19-І/08 від 07.03.2008 року.

За умовами кредитного договору № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 року Банк надав третій особі ОСОБА_2 кредит в розмірі 110000 грн., зі сплатою відсотків - 20% річних, з кінцем терміном погашення 04.03.2016 року (том 1 а.с.6-7).

У забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 року, між ЗАТ «Інвест-кредит Банк» та відповідачем ОСОБА_1 , за згодою її чоловіка третьої особи ОСОБА_2 , укладеного договір іпотеки № 19-І/08 від 07.03.2008 року

За умовами договору іпотеки № 19-І/08 від 07.03.2008 року відповідач ОСОБА_1 , виступаючи майновим поручителем, передала в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 1.3 договору іпотеки, за згодою сторін визначена вартість предмета іпотеки, яка складає 159480 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору іпотеки, зобов`язання, забезпечене іпотекою вважається виконаним, якщо наявне погашення позики в сумі 110000 грн. здійснено боржником в повному розмірі, відсотки та витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 року та додатковими правочинами, сплачені.

Пунктом 2.2 іпотечного договору визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких: непогашення кредиту відповідно до встановленого графіку за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 07.03.2008 року та додатковими правочинами; несплати відсотків за договором протягом 10 календарних днів після настання терміну сплати згідно кредитного договору; невиконання боржником умов договору кредиту чи іпотеки, додаткових до них договорів, а також погіршення стану предмета іпотеки (том 1 а.с. 8-9).

Пунктом 3.1 договору іпотеки передбачено право звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4.2 іпотечного договору, цей договір припиняється у випадку повного виконання Боржником зобов`язань по кредитному договору, і в інших випадках передбачених законом України «Про іпотеку».

Третя особа ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 у справі № 177/3548/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2016 року, та набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КристалБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 27.03.2008 року, станом на 05.12.2013 року в загальному розмірі 162629,20 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом 32072,00 грн., прострочена заборгованість за кредитом 48631,55 грн., відсотки, нараховані на строкову заборгованість за кредитом 15522,03 грн., відсотки, нараховані на прострочену заборгованість за кредитом 34611,81 грн., пеня за прострочення строків погашення відсотків за користування кредитом 9791,81 грн., штраф за недотримання умов кредитного договору 22000,00 грн. (том 2 а.с.100-107).

На підставі вище вказаного рішення суду, 15.12.2016 року Криворізьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 53157815, яке 31.10.2018 року закінчено у зв`язку із фактичною сплатою боргу у повному обсязі (том 2 а.с.99).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, припиненим є й зобов`язання за договором іпотеки, оскільки забезпечені ним зобов`язання, зокрема сплата тіла кредиту, відсотків та пені, виконані, а зобов`язання по сплаті нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України, не входять до кола зобов`язань, які забезпечені вище вказаним договором іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату відсотки, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність.

Як встановлено судом та вбачаєтеся із матеріалів справи, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 у справі № 177/3548/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2016 року, та набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КристалБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 54-Ф/08/10 від 27.03.2008 року, станом на 05.12.2013 року в загальному розмірі 162629,20 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом 32072,00 грн., прострочена заборгованість за кредитом 48631,55 грн., відсотки нараховані на строкову заборгованість за кредитом 15522,03 грн., відсотки нараховані на прострочену заборгованість за кредитом 34611,81 грн., пеня за прострочення строків погашення відсотків за користування кредитом 9791,81 грн., штраф за недотримання умов кредитного договору 22000,00 грн. (том 2 а.с.100-107)

Звернувшись 09.12.2013 року до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.03.2008 року, ПАТ «Кристал Банк» змінив в односторонньому порядку умови і строк дії кредитного договору, а відтак, на час звернення до суду з цим позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.

Оскільки ПАТ «КристалБанк» в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за договором кредиту на 09.12.2013 року, пред`явивши позов про дострокове стягнення заборгованості за договором у повному обсязі, після вказаної дати зобов`язання третьої особи ОСОБА_2 щодо повернення позики частинами та сплати обумовлених договором нарахувань припинилося, але не припинилося зобов`язання в повному обсязі сплати суму заборгованості, яка сформувалася на вказану дату.

Відповідно, після вказаної дати Банк втратив право нараховувати відсотки, пеню та інші штрафні санкції передбачені умовами кредитного договору.

Також, матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року у справі № 177/3548/13-ц, відповідно до виконавчого листа № 177/3548/13-ц, виданого 02.03.2016 року, 15.12.2016 року Криворізьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 53157815, яке 31.10.2018 року закінчено у зв`язку із фактичною сплатою боргу у повному обсязі (том 2 а.с.99).

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, припиненим є й зобов`язання за договором іпотеки, оскільки забезпечені ним зобов`язання, зокрема, сплата тіла кредиту, відсотків та пені, виконані.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги позивача про те, що майновий поручитель відповідає перед кредитором не лише в розмірі основного зобов`язання, а й зобов`язаний відшкодувати суми процентів, неустойки, відшкодування збитків, які можуть виникнути на підставі відповідного договору у разі невиконання боржником його умов, оскільки, як встановлено матеріалами справи, після 09.12.2013 року, а саме після звернення з позовом про дострокове стягнення заборгованості за договором у повному обсязі, Банк втратив право нараховувати відсотки, пеню та інші штрафні санкції, передбачені умовами кредитного договору.

В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові позиції викладені у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (п. 48-55), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/18.

Як вбачається з п. 4.1-4.4 кредитного договору, п. 1.4 договору іпотеки, визначеним в п.1.1. предметом іпотеки забезпечено виконання третьою особою ОСОБА_2 зобов`язань перед іпотекодержателем, що випливають з умов кредитного договору від 07.03.2008 року № 54-Ф/08/10 та додаткових правочинів, за якими Боржник зобов`язувався: повернути до 04.03.2016 року кредитні кошти у розмірі 110000 грн., сплати відсотки за користування кредитом 20 % річних, а також сплатити штрафні санкції у розмірах, за черговістю та при настанні випадків, обумовлених кредитним договором (том 1 а.с.6-9).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредиту понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від відсотків, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування коштами, встановленими договором.

Отже, беручи до уваги той факт, що зобов`язання по сплаті нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України не входять до кола зобов`язань, які забезпечені вище вказаним договором іпотеки, основне зобов`язання, передбачене кредитним договором та розмір якого визначений судом у вище вказаному рішенні суду від 02.03.2016 року, виконано 31.10.2018 року, колегія суддів вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 42219,12 грн. та 3 % річних та витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків - 55902,65 грн., є безпідставним, оскільки такі нарахування не входять до кола зобов`язань, які забезпечені договором іпотеки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як не співмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання, оскільки в даному випадку в задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що з припиненням основного зобов`язання, припиненим є й зобов`язання за договором іпотеки, оскільки забезпечені ним зобов`язання, зокрема сплата тіла кредиту, відсотків та пені, виконані.

Крім того, колегія судді вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: