__________ _ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Пр. №2-з/521/392/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності,

встановила:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.

03 грудня 2019 року через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_1 , згідно якої позивачка просила суд накласти арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,1 кв. м., житловою площею 17,5 кв. м., право власності на яку зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 в КП «БТІ» ОМР 21 листопада 2005 року в книзі 28 дод. к. 101, номер запису 241 на підставі договору дарування від 21 листопада 2005 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л.

В обґрунтування заяви зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до позбавлення її можливості захистити своє порушене право, що ускладнить розгляд справи в подальшому, та завдасть їй додаткових майнових витрат.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України суд залежно від обставин справи може забезпечити позов повністю або частково.

Судом встановлено, що на даний час між сторонами по справі існує спір про визнання недійсним договору дарування, а саме договору дарування квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 21 листопада 2005 року, та визнання за позивачкою права власності.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 грудня 2019 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування, р№5-3748 від 21 листопада 2005 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Оскільки позивачка звернувся до суду із позовом про визнання договору дарування недійсним, а саме договору дарування квартири АДРЕСА_2 , та визнання за нею права власності, яка на даний час зареєстрована за відповідачкою на праві приватної власності, яку вона може відчужити, то існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Суд вважає, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

За таких обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , підлягає задоволенню, оскільки таке забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності на підставі договору дарування від 21 листопада 2005 року ОСОБА_7 .

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради для виконання, та сторонам у справі для відома та виконання.

Уповноважити ОСОБА_1 та її представника, за умови наявності документів, що підтверджують його повноваження, вжити необхідні заходи для виконання ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: О.М. Сегеда