Справа № 463/1452/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/219/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третьої особи Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про визнання спільною сумісною власністю та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

22.03.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_3 права власності на 44/100 ідеальних часток у праві власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 155,5 кв.м., житловою 102,4 кв.м.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 11.09.1965 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 За час шлюбу ними було набуто у власність житловий будинок у АДРЕСА_1, право власності на який було зареєстровано за її чоловіком ОСОБА_5 Частину будинку, а саме 12/100 його частин ОСОБА_5 з її згоди подарував внучці ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Все належне йому на день смерті майно останній заповів ОСОБА_5 Таким чином, на день смерті її чоловіка спільне майно подружжя складалося з 88/100 частин будинку НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а тому, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, вважає, що їй належить 44/100 частини зазначеного будинку. Оскільки право власності на будинок зареєстровано за померлим, та частина належного ОСОБА_5 майна підлягає спадкуванню, а її право власності на частку у спільному майні подружжя не визнається іншими спадкоємцями, змушена звернутись до суду за захистом свого права власності.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третьої особи Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 44/100 ідеальних частин у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 155,5 кв.м., житловою площею 102,4 кв.м як спільного майна подружжя. В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в будинку після смерті ОСОБА_5 та не отримувала відмови нотаріуса у видачі такого. Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна заява позивача ОСОБА_3 від 24.06.2015 року, якою вона відмовилася від оформлення спадкових прав на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, та зазначила, що на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує, оскільки майно, що спадкується, є особистою власністю померлого ОСОБА_5 Так як позивач вказану заяву не відкликала, вважає, що вона не має права на частку в спірному будинку.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_6 скаргу підтримала з підстав, зазначених у ній, просила скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції, яка була чинна станом на момент виникнення права власності на спірний будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Відповідно до положень ст.347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1965 року (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 11.10.1973 року виконавчим комітетом Червоноармійської районної ради депутатів трудящих (а.с.11) за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

09.12.2004 року ОСОБА_5 уклав договір дарування частини будинку, згідно з яким подарував ОСОБА_8 12/100 ідеальних частин будинку НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.18). При посвідченні договору дарування позивач ОСОБА_3 надавала нотаріально посвідчену згоду на укладення договору дарування частини будинку , у якій зазначала, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.80).

28 квітня 2014 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належити на день його смерті і на що він за законом буде мати право, заповів дочці ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 на а.с.10).

Після смерті ОСОБА_5 відкрито спадкову справу, у якій спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 зазначено дружину - ОСОБА_3, дочку - ОСОБА_2 та сина - ОСОБА_4.

Таким чином, з врахуванням наведених положень, право власності на житловий будинок було набуто за час шлюбу, а тому у відповідності до ст.22 КПШС України вказаний будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Також, як вбачається із копії договору (а.с.18),09.12.2004 року ОСОБА_5 уклав договір дарування частини будинку, згідно з яким подарував ОСОБА_8 12/100 ідеальних частин будинку НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1. Як вбачається із заяви (а.с.80), позивач при укладенні вказаного договору надавала згоду на дарування частини будинку, та зазначила, що будинок є їх спільною власністю.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.10).

Відповідно до положень ч.2 ст.62 СК України, дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрито спадкову справу, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є дружина - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 24.06.2015 року позивач ОСОБА_10 подала до нотаріуса заяву у якій зазначила, що не претендує на частку в спільному майні подружжя, оскільки майно, що спадкується є особистою власністю померлого.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи за нею право власності на 44/100 ідеальних частки будинку НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1, районний суд виходив з того, що спірний будинок набуто під час перебування позивача ОСОБА_3 в шлюбі з ОСОБА_5, а тому є спільним майном подружжя та належить кожному з подружжя в рівних частках, а відмова позивача від спадкування частки померлого із зазначенням у заяві про відмову від спадщини про те, що майно, яке спадкується належить на праві особистої власності спадкодавцю, не підтверджує того, що позивач у передбаченому законом порядку відмовилася від права власності на частку в спільному майні подружжя. Наведене додатково підтверджується дачею нотаріально посвідченої згоди позивачки на укладення ОСОБА_11 договору дарування 12/100 часток будинку на користь ОСОБА_8 у якій ОСОБА_3 вказала, що будинок є спільною власністю подружжя (а.с.80).

Враховуючи, що право власності позивачки на частку в будинку, як на спільне майно подружжя, заперечується відповідачами, суд першої інстанції підставно визнав за позивачкою право власності на 44/100 ідеальних часток на житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 155,5 кв.м., житловою 102,4 кв.м, виходячи з того, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_11 спільним майном подружжя було 88/100 частин будинку.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.03.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.