Справа № 161/9086/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/1167/19 Категорія: 29 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Бондаренком Віктором Геннадійовичем, на рішення Луцькогоміськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.02.2019 близько 19:10 год. в м. Луцьку по вул. Гордіюк, навпроти буд. № 47, відбулася ДТП за участю водія транспортного засобу SUBARU Outback, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої позивачу було завдано тілесні ушкодження. За наслідками ДТП його було доставлено каретою швидкої допомоги в КП «Луцька міська клінічна лікарня», а в період з 08.02.2019 по 20.02.2019 він перебував на амбулаторному лікуванні. За фактом вказаної ДТП слідчим відділом Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000438 від 08.02.2019 за ч. 1 ст. 286 КК України, за результатами якого 28.02.2019 було винесено постанову про його закриття, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Разом з тим, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2019 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова, якою встановлено вину ОСОБА_2 у ДТП, набрала законної сили. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу, станом на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/7303755 від 19.10.2018, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «СГ «ТАС», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200 грн на одного потерпілого. Вказав, що у зв`язку із вчиненням ОСОБА_2 правопорушення йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 1392,20 грн, з яких: 350 грн вартості проходження обстеження в медичному закладі; 582,20 грн витрат, понесених на придбання лікарських засобів; 460 грн вартості окулярів пошкоджених у ДТП. Неправомірними діями ОСОБА_2 йому було завдано істотну моральну шкоду, яка полягає у тривалому лікуванні наслідків травм, завданих ДТП, втраті душевного спокою, погіршенні нормальних життєвих зв`язків та вимушених змінах у повсякденному житті, яку він оцінює у 50000 грн. Крім того, у зв`язку із розглядом даної справи він поніс витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7800 грн. Враховуючи викладене, а також положення ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 40000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди та 5304 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з АТ «СГ «ТАС» на свою користь 1392,20 грн завданої матеріальної шкоди, 10000 грн моральної шкоди та 2496 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП 5000 (п`ять тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5200 (п`ять тисяч двісті) грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач через свого представника адвоката Бондаренка В. А. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, щосуд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог пред`явлених до АТ «СГ «ТАС». Крім того, позивач вважає, що з відповідачів у справі необхідно стягнути в якості відшкодування моральної шкоди ту суму, яка заявлена у позові. Також позивач вказує на необґрунтоване зменшення судом розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню.

Таким чином, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач через свого представника адвоката Бондаренка В. А. просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до АТ «СГ «ТАС» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача АТ «СГ «ТАС» на користь позивача ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а також змінити оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , стягнувши з останнього на користь позивача ОСОБА_1 40 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, тобто в початково заявленому розмірі.

Відповідач АТ «СГ «ТАС» подав відзив на апеляційну скаргу в даній справі, в якому вказує, що позивач з заявою про страхове відшкодування відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової групи до цього часу не звертався, відповідно не приймались і рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування. Крім того, відповідно до ст. 261 того ж Закону потерпілому відшкодовується моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. Належних доказів на підтвердження понесених витрат на лікування позивачем не було надано, а тому АТ «СГ «ТАС» вважає рішення суду першої інстанції законним та вбачає підстав для його скасування чи зміни.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомленняучасниківсправи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанціїв оскаржуваній частині без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача ОСОБА_2 у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим існує причинно-наслідковий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачу тілесних ушкоджень вони за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, витраченого часу на відновлення стану здоров`я, душевними стражданнями та психологічним дискомфортом. Виходячи з принципів розумності й справедливості, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» та не надав необхідні документи для здійснення страхового відшкодування, а відтак рішення про виплату чи відмову йому у виплаті страхового відшкодування не приймалось. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «СГ «ТАС» в повному обсязі, оскільки у даному випадку обов`язок відшкодування завданої шкоди в повній мірі покладається на ОСОБА_2 .

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1-5 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено що 07.02.2019 року близько 19:10 год ОСОБА_2 , керуючи автомобілем SUBARU Outback, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м. Луцьку по вул. Гордіюк в напрямку до вул. Конякіна, навпроти буд. № 47, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який здійснював перетин дороги з права на ліво відносно руху транспортного засобу. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Слідчим відділом Луцького ВП ГУНП у Волинській області 08.02.2019 відомості по факту вищевказаної події були внесені до ЄРДР за № 00000438, за ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається з висновку експерта № 124 від 19.02.2019, тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_1 внаслідок ДТП, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 12).

Постановою старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 28.02.2019, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000438 від 08.02.2019, було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Копію даної постанови направлено начальнику УПП у Волинській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП по факту ДТП (а.с. 13).

Як вбачається з постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2019, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 07.02.2019 близько 19:10 год. в м. Луцьку по вул. Гордіюк, за наслідками якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Дана постанова набрала законної сили (а.с. 14, 49).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7303755, строк дії якого з 20.10.2018 по 19.10.2019 включно, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , у разі настання події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу SUBARU, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у АТ «СГ «ТАС» на страхову суму на одного потерпілого в розмірі 200000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (а.с. 15).

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частинами першою та другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 цього кодексу.

За загальним правилом відповідальність несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до змісту статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну третьої особи. Також відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Таким чином законом передбачено виконання певних дій, необхідних для отримання страхового відшкодування, як встановлено судом першої інстанції, позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» та не надав необхідні документи для здійснення страхового відшкодування, а відтак рішення про виплату чи відмову йому у виплаті страхового відшкодування не приймалось, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові в частині вимог до АТ «СГ «ТАС» та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині. У зв`язку з відмовою судом в частині заявлених позовних вимог до АТ «СГ «ТАС», правильними є висновки суду першої інстанції і в частині відсутності підстав для стягнення з АТ «СГ «ТАС» витрат понесених позивачем на надання правничої допомоги.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно вимог заявлених позивачем до відповідача ОСОБА_2 , то на думку суду апеляційної інстанції суд першої інстанції підставно виходив з того, що дії відповідача ОСОБА_2 у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим існує причинно-наслідковий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував те, що завдані позивачу тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ступінь та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, витраченого часу на відновлення стану здоров`я, душевними стражданнями та психологічним дискомфортом, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги і в цій частині.

З врахуванням наведеного, та відмови суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» та часткового задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції і в частині стягнення витрат на надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом при вирішенні справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами. Висновки суду першої інстанції відповідають фактично встановленим обставинам справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Бондаренком Віктором Геннадійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді