Справа № 213/4245/19
РІШЕННЯ

іменем України

"25" листопада 2019 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

за участю секретаря - Радєвої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська без застосування звукозаписувальної техніки в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 213/4245/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору як Орган опіки та піклування Інгулецької районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

25.06.2019 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, відповідно до Ухвали судді Інгулецького районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2019 року надійшла цивільна справа 213/4245/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв`язку із ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 20.03.1999 року. Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 19.12.2011 року шлюб був розірваний, однак від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , яка починаючи з 2011 року проживає разом зі своїм батьком та його дружиною ОСОБА_5 .

З 2015 року відповідач ОСОБА_2 участі як у вихованні так і у навчанні доньки не приймає, не цікавиться її розвитком, станом здоров`я не надає жодної допомоги на її утримання, тривалий час не працює, зловживає спиртними напоями. Усі батьківські обов`язки, щоб мав би виконувати відповідач по відношенню до своєї доньки ОСОБА_3 , виконує позивач. Приймаючи до уваги факти, які зазначені в позовні заяві, можливо розцінювати як ухилення ОСОБА_2 від виховання батьківських обов`язків по відношенню її доньки ОСОБА_3 та свідоме нехтування своїх батьківських обов`язків, зважаючи на вище викладене позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 27.06.2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження, справа призначена до судового розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання на 23.07.2019 року.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації.

Ухвалою від 05.11.2019 року підготовче засідання по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 25.11.2019року.

Ухвалою суду від 22.11.2019року в задоволенні клопотання представника третьої особи -Органу опіки та піклування Інгулецької районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про розгляд справи в режимі відео конференції відмовлено.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився надіслав заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримує просить задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Інгулецької районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, повідомлені належним чином про розгляд справи, суду надано письмові пояснення з яких вбачається, що у розгляді даної справи покладаються на розсуд суду. Надати висновок щодо доцільності задоволення позову немає можливості, оскільки на даний час невідоме місце проживання відповідача, за адресою зазначеною в позові- АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не мешкає, що позбавляє можливості третю особи надати висновок в порядку положень ст. 19 СК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явився, в заяві на адресу суду просили проводити розгляд справи у їх відсутність, вказують, що відповідно до проведених перевірок та наданих позивачем доказів, а ні сторони, ні дитини не проживають на території , підпорядкованій обслуговуванню Вознесенської РДА Миколаївської області, що унеможливлює отримання будь - яких характеризуючих даних про них чи умови їх проживання, тобто не володіє інформацією для надання відповідного висновку в порядку ст. 19 СК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином в порядку положень ч. 6-7, 11 ст. 128 ЦПК України за місцем реєстрації, та через оголошення на сайті судової влади України про що свідчать поштові повідомлення та оголошення, причини неявки суду не відомі.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явилася, як то було визначено судом в ухвалі про закриття підготовчого провадження від 05.11.2019 року для врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя відповідно до положень ст. 171 СК України.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 20.03.1999 року Новосілківською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, а/з № 1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 1 (а.с.7).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 19.12.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний ( а.с. 8).

Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 03.09.2008 року ( а.с. 9).

Згідно ухвали Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 03.06.2019 року справу передано за підсудністю на розгляд Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області ( а.с. 19).

Згідно довідки Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 67 Криворізської міської ради Дніпропетровської області від 23.09.2019року № 242 виданої ОСОБА_1 вбачається, що він виховує доньку ОСОБА_3 , ученицю 5 класу КЗШ № 67 один, сумлінно виконує свої батьківські обов`язки та матеріально забезпечує її. Мати ОСОБА_2 участі у вихованні доньки не приймає. Протягом навчання дитини в школі успішністю доньки не цікавиться на батьківські збори не з`являлась ( а.с. 48).

Згідно листа Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області від 04.10.2019року № 641/02.02-10 зазначається, що згідно документів, що додаються ні батьки дитини ні сама дитина ОСОБА_3 не проживають на території підпорядкованій обслуговуванню Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, що унеможливлює отримання будь-яких характеризуючи відомостей про них чи про умови їх проживання для визначення та захисту найкращих інтересів дитини і як наслідок надання висновку органу опіки та піклування райдержадміністрації щодо роз`яснювання спору. Запитуваний висновок може надати лише той орган опіки на території обслуговування якого проживають сторони, заявлені у позові і який володіє повною інформацією про них ( а.с 53).

Відповідно до довідки Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 02.10.2019 року № 551 повідомляється, що ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 та на території села не знаходяться більш як 20 років місце знаходження їх не відоме ( а.с. 54).

Згідно пояснення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 08.10.19 року № 8/31-2901 зазначається, що немає можливості надати письмовий висновок так як відповідний висновок надається на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також документів які стосуються справи. Оскільки немає можливості отримати докази, що мати ОСОБА_2 навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки в цей час невідоме місце її проживання, не має можливості обстежити її умови проживання та з`ясувати її особисте ставлення до питання позбавлення батьківських прав. Відсутні правові підставі для підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ( а.с. 56).

Згідно акту обстеження умов проживання від 16.10.19 року батько ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 створили належні умови для проживання, виховання, гармонійного фізичного та психологічного розвитку дітей. (а.с.83).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Положеннями ст. 151 СК України передбачено, що, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно пункту 16 постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною 5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи, органи опіки та піклування як за зареєстрованим місцем проживання відповідача, так і за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 не надали суду висновку в порядку ст. 19 СК України про доцільність позбавлення останньої батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зважаючи на відсутність будь-якої інформації щодо особи.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В даному випадку висновок взагалі відсутній, оскільки місце фактичного перебування ОСОБА_2 позивачем суду не повідомлене.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вимог позивача, який обрав пасивний спосіб захисту, в судове засідання не з`являвся, докази, на які посилався в позові суду не надав.

Відповідно до вимог статей 77-78, ч.3-4 ст. 82, ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Суд критично ставиться до посилання позивача у позовній заяві про зловживання спитними напоями ОСОБА_2 , в наслідок чого не піклується про фізичний та моральний розвиток дочки, оскільки суду не надано доказів перебування відповідача на обліку у лікаря нарколога та притягнення її до адміністративної відповідальності з цього приводу. Ці твердження належними доказами в порядку положень ст. 76-83 ЦПК України не підтверджені і компрометуючих матеріалів у відношенні ОСОБА_2 не надано.

У рішенні «Хант проти України» (Заява N 31111/04) від 7 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначав, що сімейні відносини заявника та позбавлення його батьківських прав як за національним законодавством, так і у оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Також судом враховується те, що до ОСОБА_2 , як до матері раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ( позивач таких доказів не надав.

Враховуючи зазначені обставини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не неналежно виконують батьківські обов`язки, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є передчасним.

На основі з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-5, 11-13, 76- 83, 133, 141, 258- 260, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації : АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації : АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 03.12.2019 року.

Суддя Висоцька Г.А.