ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 642/6890/18

Провадження № 22-ц/818/1920/19

12 березня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Афаліна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Прогрес Про»;

третя особа - приватний нотаріус ХМНО Остапенко Є.М.;

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Прогрес Про» в особі директора ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року (суддя Шрамко Л.Л.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Афаліна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Прогрес Про», третя особа - приватний нотаріус ХМНО Остапенко Є.М. про визнання недійсними договорів, скасування записів в державному реєстрі речових прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила:

- визнати недійсним договір позики від 23 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з підстав його фіктивності відповідно до ст. 234 ЦПК України;

- визнати недійсними (нікчемними) договір поруки від 23.05.2018 року та договір іпотеки №1316 від 23.05.2018 року, укладені між ОСОБА_3 та ТОВ «Афаліна» на підставах, передбачених ст. ст. 216, 238, 548 ЦК України;

- визнати недійсним додатковий договір №1 від 26.09.2018 року до договору Іпотеки №1316 від 23.05.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Афаліна»;

- визнати недійсним договір №2674 від 26.09.2018 року про відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором №1316, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Консалт Прогрес Про»;

- визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя №2675 від 26.09.2018 року, укладений між ТОВ «Афаліна» та ТОВ «Консалт Прогрес Про».

Також просила скасувати записи про державну реєстрацію речових прав та права власності на підставі вказаних угод в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Одночасно представник позивачки ОСОБА_5 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ТОВ «Консалт Прогрес Про» відчуження, передачу в іпотеку або лізинг, а також заборону вчинення будь яких реєстраційних дій стосовно нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року заяву представника позивача - адвоката ОСОБА_5 про забезпечення позову та зустрічне забезпечення задоволено.

В порядку забезпечення позову відповідачу ТОВ «Консалт Прогрес Про» заборонено відчуження, передачу в іпотеку або лізинг, а також заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язано позивачку ОСОБА_1 протягом п'яти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Харкова у якості зустрічного забезпечення 100000 гривень та надати до суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення.

Позивачкою надано квитанцію № 17 від 13.12.2018 року про внесення 100 000 гривень на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Харківській області на виконання ухвали суду про зустрічне забезпечення.

13.12.2018 року представник ТОВ «Консалт Прогрес Про» Юровський П.Ю. подав заяву про скасування вказаних заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви посилався на відсутність взаємозв'язку та цивільних правовідносин між позивачем та відповідачами.У 2007 році відповідачкою ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_7 було затверджено Статут ТОВ «Афаліна», з часткою кожного в статутному капіталі товариства - 50%. 3а пропозицією позивачки ОСОБА_7 прийнято рішення загальних зборів учасників ТОВ «Афаліна» № 1/05- 12 від 21.05.2012 року про придбання ОСОБА_2 належної ОСОБА_7 частки та внесення відповідних змін до Статуту. 23.05.2012 року укладено договір купівлі-продажу частки в статутному фонді ТОВ «Афаліна», за яким ОСОБА_7 продала ОСОБА_2 свою частку за 187,50 гривень. З 2012 року обсяг цивільних прав та законних інтересів позивачки не розповсюджується на діяльність вказаного товариства, а тим більше на інших відповідачів. Перебування у провадженні господарського суду Харківської області справи за позовом ОСОБА_1 про поновлення корпоративних прав не може бути враховано судом при вирішенні питання щодо забезпечення позову, оскільки господарська справа перебуває лише на стадії підготовчого провадження, процесуальних рішень у даній справі, які б мали преюдиційне значення щодо певних фактів, не винесено, та позивачкою не надано ніяких доказів на обґрунтування позовних вимог. Крім того, на думку представника, суд допустився помилки при визначенні розміру зустрічного забезпечення, ототожнивши сплату за договором про відступлення права вимоги зі сплатою вартості нерухомого майна за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Реальні витрати ТОВ «Консалт Прогрес Про» при придбанні вказаної нерухомості склали 1602720,58 грн. Заходи забезпечення позову чинять перешкоди поточній господарській діяльності власника майна, а розмір зустрічного забезпечення не відповідає реальним фактичним даним первинного бухгалтерського обліку.

Посилання суду на той факт, що усі оспорювані угоди були укладені в період з травня по вересень 2018 року, не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки ТОВ «Консалт Про» є єдиним власником цього майна, та його право власності на вказане нерухоме майно судовим рішенням не скасовано. Зазначає, що застосований судом вид забезпечення позову не є співмірним з заявленими вимогами, доказів наявності реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду або утруднення його виконання не надано.

В судовому засіданні представник заявника - відповідача ТОВ «КОНСАЛТ ПРОГРЕС ПРО» - Гринченко Т.М., представник відповідача ТОВ «АФАЛІНА» - Коренева О.С., представники відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали вказану заяву про скасування забезпечення позову.

Представники позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_12 заперечували проти скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 18.12.2018 року в задоволенні заяви представника ТОВ «Консалт Пргрес Про» Юровського П.Ю. про скасування заходів забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що розмір зустрічного забезпечення повинен відповідати реальним фактичним даним первинного бухгалтерського обліку та реальним збиткам підприємства, пов'язаним з таким забезпеченням позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представники позивачки просять апеляційну скаргу відхилити, залишити ухвалу суду без змін. Посилаються на законність та обґрунтованість рішення суду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ж до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З виділених матеріалів вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року заяву представника позивача - адвоката ОСОБА_5 про забезпечення позову та зустрічне забезпечення задоволено.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «АФАЛІНА», ТОВ «Консалт Прогрес Про», 3-я особа на стороні відповідачів - приватний нотаріус ХМНО Остапенко Євген Михайлович про визнання недійсними договорів позики, поруки та іпотеки, договору уступки права вимоги та задоволення вимог іпотекодержателя, скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборонено відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Консалт Прогрес Про» відчуження, передачу в іпотеку або лізинг, а також заборонено вчинення будь яких реєстраційних дій стосовно нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

-нежитлової будівлі (прибудови) літ. "Ц'-4", загальною площею 557,1 кв.м. реєстраційний номер нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( ЄДР) - 01;

-нежитлової будівлі літ. «4-1», загальною площею 173,5 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР - 1;-

-нежитлових приміщень № 1, 2, 5-10, 13-15, 21а, 21-30, 43-51, 31-42 у нежитловій будівлі корп. №1 літ. «Ш-1» та прибудови до корп. №1 літ. «Ш-2», загальною площею 2116,4 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР - 1;

-нежитлової будівлі літ. «В/1-1», загальною площею 997,3 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР - 1;

- нежитлової будівлі літ. «Ц-1», загальною площею 1838,9 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР - 1;

- нежитлової будівлі літ. «Х-1», загальною площею 181,1 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР- 1;

- нежитлової будівлі літ. «Р-1», загальною площею 57,8 кв.м. та нежитлової будівлі літ. «С-1», загальною площею 66,3 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР - 1;

- нежитлової будівлі літ. «М-1», загальною площею 63,7 кв.м. реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР - 1;

- нежитлової будівлі літ. «Э/1-2», загальною площею 2746,1 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна в ЄДР - 1.

Зобов'язано позивачку ОСОБА_1 протягом п'яти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Харкова у якості зустрічного забезпечення 100 000 грн. та надати до суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова в кримінальному провадженні за ч.2 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння чужим майном, а саме вказаним нерухомим майном, за попередньою змовою групою осіб, шляхом укладання угод, а саме: договору позики від 23 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, договору поруки від 23.05.2018 року та договору іпотеки №1316 від 23.05.2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Афаліна», оспорювання яких є предметом розгляду у даній цивільній справі, було накладено арешт на зазначене нерухоме майно, а ухвалою слідчого судді від 20.09.2018 року арешт було скасовано.

Після скасування арешту ухвалою слідчого судді від 20.09.2018 року було вчинено ряд угод стосовно вказаного нерухомого майна: додатковий договір №1 від 26.09.2018 року до договору Іпотеки №1316 від 23.05.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Афаліна»; договір №2674 від 26.09.2018 року про відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором №1316, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Консалт Прогрес Про»; договір про задоволення вимог іпотекодержателя №2675 від 26.09.2018 року, укладений між ТОВ «Афаліна» та ТОВ «Консалт Прогрес Про».

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову стали висновки суду про те, що між сторонами дійсно виник реальний спір з приводу укладених угод. Усі оспорювані угоди були укладені в період з травня по вересень 2019 року, що може свідчити про можливість подальшого відчуження нерухомого майна; застосованій судом вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд виходив із її необгрунтованості. При цьому зауважив, що реалізація права власника нерухомого майна ТОВ «Консалт Прогрес Про» на відчуження вказаного майна до моменту вирішення судом спору щодо правомірності укладених угод може призвести до порушень прав позивачки, оскільки у разі задоволення позову, без забезпечення позову у вигляді заборони відчуження, передачі в іпотеку або лізинг, та вчинення будь яких реєстраційних дій стосовно вказаного нерухомого майна, до вирішення спору по суті, сам по собі судовий захист втратить ефективність та цінність з точки зору захисту порушеного права та інтересу, оскільки ланцюг укладених угод щодо вказаного майна до прийняття рішення по суті спору може бути продовжено.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи заявника про відсутність взаємозвязку та цивільних правовідносин між позивачем та відповідачами не є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 4, 14, 15, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України обов'язковість судового рішення закріплено як одну з основних засад судочинства, яка з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що у зв'язку із виникненням спору між сторонами з приводу корпоративних прав щодо участі в діяльності ТОВ «Афаліна» на спірне майно судом накладався арешт в межах кримінального провадження та як тільки цей арешт було скасовано, протягом місяця було укладено низку угод, які оспорює позивачка, внаслідок чого дев'ять об'єктів нерухомості, які належали ТОВ «Афаліна» вибули у власність ТОВ «Консалт Прогрес Про».

Таким чином між сторонами існує спір, який на теперішній час не вирішений, а скасування заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Інститут вжиття заходів до забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що забезпечення позову є не тільки гарантією виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а й засобом запобігання порушення прав.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності ТОВ «Консалт Прогрес Про» та завдають товариству непрямих збитків.

Як вбачається із ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, ці заходи стосуються лише заборони відчуження дев'яти об'єктів нерухомості, відповідач не обмежений у праві володіння та користування цим майном; на інше майно відповідача вказані обмеження не розповсюджуються.

Доводи заявника щодо незгоди із розміром зустрічного забезпечення також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки за змістом ч. 4 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Встановлюючи зустрічне забезпечення позову у розмірі 100000 грн., суд першої інстанції керувався сумою, визначеною договором про відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором №2674 та вважав її достатньою для покриття можливих збитків, завданих відповідачу забезпеченням позову.

Доказів завдання таких збитків ТОВ «Консалт Прогрес Про» не надано.

Крім того, відповідач не позбавлений права на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися відповідно до вимог ст.159 ЦПК України.

Беручи до уваги те, що спір до цього часу не вирішений, справа розглядається судом, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову за результатами перегляду судом апеляційної інстанції визнана законною, обгрунтованою та залишена без змін, в зв'язку з чим підстав для скасування заходів забезпечення позову немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають суду підстав для скасування ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Прогрес Про» в особі директора ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.03.2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко