КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/4963/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області в складі судді Карабази Н.Ф., постановлену в м. Ірпені 10 липня 2019 року за заявою першого заступника прокурора Київської області Грабець І. про забезпечення позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Бучанської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішень ради та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання незаконним та скасування рішень ради та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що Бучанською міською радою 28 січня 2016 року прийнято рішення про передачу земельних ділянок у власність чотирьом особам - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на підставі яких передано у власність зазначених осіб земельні ділянки площею по 0,1 га. кожна, для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд. В подальшому на підставі договорів купівлі-продажу від 20 травня 2016 року земельні ділянки були відчужені на користь ОСОБА_2 .

Вважав, що рішення Бучанської міської ради від 28 січня 2016 року суперечать вимогам земельного та лісового законодавства України, оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2014 року у справі № 367/4187/14-ц, залишеним без змін ухвалами судів вищих інстанцій, визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради від 25 червня 2002 року про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа, до земель житлової та громадської забудови. Земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право вилучати виключно Кабінет Міністрів України, погодження якого в даному випадку відсутнє. Також проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок третім особам не містять позитивних висновків державної експертизи.

На підставі вищевикладеного просив визнати незаконними та скасувати рішення Бучанської міської ради від 28 січня 2016 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельні ділянки з кадастровими номерами :01:087:0120, :01:087:0121, :01:087:0122, :01:087:0123 з незаконного володіння ОСОБА_2 .

В квітні 2019 року перший заступник прокурора Київської області подав до суду заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що опрацюванням даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Публічної кадастрової карти України встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 після відкриття провадження у справі відчужено спірні земельні ділянки на користь іншої особи - ОСОБА_1 , якою здійснено їх об`єднання в одну земельну ділянку. Вказані дії відповідача ОСОБА_2 призвели до необхідності уточнення позовних вимог прокурором та залучення належного відповідача у справі, про що подано до суду заяву від 03 червня 2019 року. Вказував, що, незважаючи на наявність судового спору з приводу земельних ділянок, відповідачем у справі свідомо вжито заходи з метою унеможливлення виконання рішення суду у даній справі. З огляду на те, що спірні рішення Бучанської міської ради та право власності на земельну ділянку є діючими, існує реальна загроза їх реального відчуження. Просив накласти арешт на земельну ділянку пл. 0,4000 га. з кадастровим номером :01:087: 0058 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 ; заборонити власнику земельної ділянки чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити на земельній ділянці будівельні роботи.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на земельну ділянку пл. 0,4000 га. з кадастровим номером :01:087: 0058 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 . В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2019 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що будь-яких порушень вимог земельного ті лісового законодавства нею або первісними власниками земельних ділянок при оформленні права власності не було допущено.

Посилалася на те, що цивільна справа № 367/4187/14-ц переглядається за нововиявленими обставинами Ірпінським міським судом Київської області, у зв`язку з чим позивач передчасно стверджує про належність її земельної ділянки до земель державного лісового фонду.

Крім того, у провадженні Ірпінського міського суду перебувають інші справи до інших відповідачів з аналогічних підстав, позовні вимоги в яких ґрунтуються на рішеннях у справі № 367/4187/14-ц. У одній з таких справ ухвалою суду від 12 липня 2019 року призначено комплексну земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання встановлення статусу земель лісового фонду станом на 2002 рік та чи могла Бучанська міська рада ними розпоряджатися. Наразі експертизи тривають і ці обставини залишаються невстановленими.

Вказувала, що підстави, які б підтверджували той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача немає. Земельна ділянка, на яку накладено арешт, належить їй на праві власності, при цьому вона не є відповідачем у справі.

Заява про забезпечення позову не містить доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання у заяві на потенційну можливість залучення належного відповідача у справі не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Тому обраний спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

Від Бучанської міської ради Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій Бучанська міська рада просила ухвалу від 10 липня 2019 року скасувати і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову.

Посилалася на те, що незважаючи на вимоги чинного законодавства та численну судову практику, судом першої інстанції порушено вимоги закону, оскільки жодним чином не обґрунтовано підстави обрання заходів забезпечення позову. По суті суд першої інстанції лише декларативно одним реченням сформулював свою позицію щодо доцільності вжиття заходу забезпечення позову, але при цьому не вказав на жодну аргументацію прийняття такого рішення, ніяк не дослідив фактичних та правових підстав для накладення арешту, в ухвалі взагалі відсутня мотивувальна частина. Крім того, судом не вирішено питання зустрічного забезпечення позову. Прокурором не додано до заяви про забезпечення позову підтвердження органу, в інтересах якого він звернувся до суду з позовом - Кабінету Міністрів України, проте це не перешкодило суду винести ухвалу про задоволення заяви прокурора. Судом не відображено в ухвалі питання співмірності накладеного арешту та заборони виконання будівельних робіт.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява прокурора в частині накладення арешту на земельну ділянку підлягає задоволенню. Разом із тим суд вважав, що у забезпеченні заявленого прокурором позову шляхом заборони власнику земельної ділянки чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити на земельній ділянці будівельні роботи слід відмовити, оскільки прокурором до заяви не долучено жодних доказів на підтвердження того, що на даній земельній ділянці вчиняються дії, спрямовані на забудову земельної ділянки, про що зазначено в поданій заяві.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із даним позовом, перший заступник прокурора Київської області посилався на те, що Бучанською міською радою 28 січня 2016 року прийнято рішення про передачу земельних ділянок у власність чотирьом особам - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на підставі яких передано у власність зазначених осіб земельні ділянки площею по 0,1 га. кожна, для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд. В подальшому на підставі договорів купівлі-продажу від 20 травня 2016 року земельні ділянки були відчужені на користь ОСОБА_2 . Рішення Бучанської міської ради від 28 січня 2016 року суперечать вимогам земельного та лісового законодавства України, оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2014 року у справі № 367/4187/14-ц, залишеним без змін ухвалами судів вищих інстанцій, визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради від 25 червня 2002 року про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа, до земель житлової та громадської забудови. Земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право вилучати виключно Кабінет Міністрів України, погодження якого в даному випадку відсутнє. Також проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок третім особам не містять позитивних висновків державної експертизи. На підставі вищевикладеного просив визнати незаконними та скасувати рішення Бучанської міської ради від 28 січня 2016 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 .

В червні 2019 року перший заступник прокурора Київської області подав заяву про заміну неналежного відповідача, залучення третьої особи та зміну предмету позову в частині (а. с. 102 - 107 т. 2), посилаючись на те, що опрацюванням даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Публічної кадастрової карти України встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 після відкриття провадження у справі відчужено спірні земельні ділянки на користь іншої особи - ОСОБА_1 , якою здійснено їх об`єднання в одну земельну ділянку. З огляду на відчуження спірних ділянок на користь ОСОБА_1 прокурор вважав за потрібне замінити первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_1 та змінити предмет позову в частині витребування земельної ділянки з кадастровим номером :01:087:0058, утвореної в результаті об`єднання спірних земельних ділянок у нового власника. З урахуванням змінених позовних вимог ОСОБА_2 необхідно залучити до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В уточнених позовних вимогах прокурор просив визнати незаконними та скасувати рішення Бучанської міської ради від 28 січня 2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_1 площею 0,4 га. з кадастровим номером :01:087: 0058 , з цільовим призначенням для ведення лісового господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, прокурор посилався на те, що опрацюванням даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Публічної кадастрової карти України встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 після відкриття провадження у справі відчужено спірні земельні ділянки на користь іншої особи - ОСОБА_1 , якою здійснено їх об`єднання в одну земельну ділянку. Вказані дії відповідача ОСОБА_2 призвели до необхідності уточнення позовних вимог прокурором та залучення належного відповідача у справі, про що подано до суду заяву від 03 червня 2019 року. Отже, незважаючи на наявність судового спору з приводу земельних ділянок, відповідачем у справі свідомо вжито заходи з метою унеможливлення виконання рішення суду у даній справі. З огляду на те, що спірні рішення Бучанської міської ради та право власності на земельну ділянку є діючими, існує реальна загроза їх реального відчуження. На підставі вищевикладеного просив накласти арешт на земельну ділянку пл. 0,4000 га. з кадастровим номером :01:087: 0058 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 ; заборонити власнику земельної ділянки чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити на земельній ділянці будівельні роботи.

До заяви про забезпечення позову прокурором додано інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:087:0120, :01:087:0121, :01:087:0122, :01:087:0123, :01:087:0058; копії договорів дарування № № 1594, 1593, 1595, 1592, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , предметом яких є земельні ділянки із зазначеними кадастровими номерами; копію заяви ОСОБА_1 про об`єднання земельних ділянок від 17 травня 2019 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку пл. 0,4000 га. з кадастровим номером :01:087:0058 (а. с. 164 - 190 т. 2).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд враховує, що предметом даного спору є законність рішень органу місцевого самоврядування, на підставі яких треті особи набули права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:087:0120, :01:087:0121, :01:087:0122, :01:087:0123, :01:087:0058, відчужені в подальшому відповідачу, і що у разі задоволення позову зазначені земельні ділянки могли бути витребувані з володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Також із доказів, доданих до заяви про забезпечення позову, вбачається, що під час розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_2 відчужено спірні земельні ділянки на користь ОСОБА_1 за договорами дарування від 10 липня 2018 року, за заявою останньої земельні ділянки в подальшому були об`єднані в земельну ділянку з кадастровим номером :01:087:0058, в результаті чого прокурором в червні 2019 року подано заяву про заміну неналежного відповідача, залучення третьої особи та зміну предмету позову в частині відповідача і ідентифікуючих ознак земельної ділянки.

Виходячи із вищевикладеного, не можна погодитися із доводами апеляційної скарги та відзиву Бучанської міської ради Київської області про те, що позивачем не підтверджено, а судом не перевірено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Так, прокурором заявлено вимоги про витребування спірних земельних ділянок, але вже після пред`явлення позову до суду право власності було зареєстроване за іншою особою, відтак небезпека виконання рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є очевидною.

Із цих же підстав, враховуючи, що прокурором подано заяву про заміну неналежного відповідача, яка станом на момент постановлення ухвали про забезпечення позову судом розглянута не була, відхиляються доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції наклав арешт на майно особи, яка не залучена до участі в справі.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки спірне нерухоме майно (земельна ділянка) як об`єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності прокурором віднесення спірних земельних ділянок до категорії лісогосподарського призначення і дотримання ОСОБА_1 та попередніми власниками земельних ділянок норм земельного та лісового законодавства, оскільки ці доводи підлягають перевірці під час розгляду справи по суті і не оцінюються на стадії забезпечення позову; процесуальне призначення даної стадії полягає лише в усуненні можливостей утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення заявлених вимог.

Із тих же підстав не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову і доводи апеляційної скарги щодо наявності в провадженні Ірпінського міського суду інших справ за позовами прокурора з аналогічних підстав та про призначення по одній із таких справ відповідної експертизи.

Отже, вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи відзиву Бучанської міської ради Київської області про невирішення судом питання зустрічного забезпечення не спростовують висновків про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки зустрічне забезпечення застосовується на розсуд суду, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, яких ані скаржником, ані Бучанською міською радою у даному випадку не наведено і необхідності зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України також не обґрунтовано.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи відзиву на апеляційну скаргу, що прокурором не додано до заяви про забезпечення позову підтвердження органу, в інтересах якого він звернувся до суду з позовом - Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Із аналізу даної статті можна дійти висновку, що прокурор як особа, яка звернулася до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, має процесуальні права позивача, в тому числі право звернутися із заявою про забезпечення позову.

Доводи як представника ОСОБА_1 , так і прокурора, представника позивача щодо тривалого розгляду справи та порушень в зв`язку із цим прав учасників справи не стосуються предметі апеляційного розгляду та в зв`язку із цим не оцінюються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє також доводи відзиву на апеляційну скаргу, що судом не відображено в ухвалі питання співмірності накладеного арешту та заборони виконання будівельних робіт, оскільки в частині заборони виконання робіт заява про забезпечення позову залишена судом без задоволення.

В частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом проведення будівельних робіт судом першої інстанції апеляційна скарга ОСОБА_1 доводів не містить взагалі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.