Справа № 639/4107/19
Провадження № 2-о/639/90/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Лойко В.М.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Коробкової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/4107/19 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання,

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Коротенко О.І. звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України у період часу з 12 січня 1989 року по 18 листопада 1992 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що він є громадянином Республіки Пакистан, але має намір отримати громадянство України, оскільки до 24 серпня 1991 року постійно проживав на території, яка стала територією України. Також зазначив, що його батько працював в органах освіти Демократичної республіки Афганістан та наприкінці 1988 року вирішив іммігрувати до СРСР. Спочатку батько заявника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до м. Москва, а згодом отримавши паспорт громадянина СРСР, виїхав до України.

Заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув в Україну разом зі своїм батьком та разом вони проживали в АДРЕСА_1 з 12.01.1989 року по 18.11.1992 року, що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання.

Після розпаду СРСР батько заявника вирішив емігрувати до Пакистану, де згодом отримав громадянство цієї країни.

Після навчання в Пакистані заявник повернувся до України, де закінчив вищий навчальний заклад, одружився та постійно проживає.

Заявник бажає отримати громадянство України, а тому і вимушений був звернутися до суду з даною заявою.

13 серпня 2019 року від представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшов відзив, відповідно до якого просили суд відмовити в задоволені заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, у зв`язку з недоведеністю.

Представник заявника - адвокат Коротенко О.І. в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище.

Представник заінтересованої особиГоловного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Коробкова Т.О., яка діє на підставі довіреності від 23.01.2019 року, проти задоволення заяви Сайед ОСОБА_4 заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення ( частина 2 ст. 315 ЦПК України).

Отже, заявником обрано належний спосіб захисту, оскільки предметом вимог було не отримання громадянства, а встановлення юридичного факту, який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином Пакистану. (а.с. 10-12)

Починаючи з вересня 2013 року ОСОБА_2 має право на постійне проживання на території України за адресою: АДРЕСА_2 . ( а.с. 9)

Заявник зазначає, що у період з 12.01.1989 року по 18.11.1992 року він постійно проживав разом зі своїм батьком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, а саме в АДРЕСА_1 .

Правовідносини, які є предметом судового розгляду, врегульовані Законом України «Про громадянство України» № 2235-111 від 18.01.2001 р. із наступними змінами, а також Указом Президента України від 27 березня 2001р. N 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» (1543-12 ), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 та Закону України «Про громадянство України» , визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно пункту 29 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Заявник ОСОБА_2 зазначив, що встановлення факту його постійного проживання на території України у період з 12 січня 1989 року по 18 листопада 1992 року йому необхідно для отримання громадянства України. На його думку, даний факт підтверджується довідкою з місця проживання від 16.05.2007 року.

Як вбачається з копії довідки від 16.05.2007 року, виданої КЖЕП Київського району м. Харкова, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в тому, що він разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був прописаний у АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 . ( а.с. 14)

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В копії довідки від 16.05.2007 року, яку заявник надав в якості доказу на підтвердження своїх стверджень, зазначений лише факт проживання та прописки ОСОБА_5 ОСОБА_4 разом з його батьком у АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , але не зазначено в якій саме період часу це мало місце, та що ці події відбулися саме до 24 серпня 1991 року.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався заявник та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 89, 258, 265, 293, 315 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України»,Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Римарська, буд. 24.

Повний текст рішення складено 22.11.2019 року.

Суддя В.В. Труханович