Дата документу 03.12.2019 Справа № 333/468/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/468/15 Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/3350/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначила, що нею було внесено на депозитні рахунки до відокремленого підрозділу АТ КБ «ПриватБанк» - філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк» наступні депозитні вклади: договір №SAMDN9953 від 22.11.2012 року (вклад «Стандарт») на суму 5000 доларів США строком на 366 днів зі сплатою процентів у розмірі 9% річних; договір №SAMDN1223 від 07.02.2013 року (вклад «Універсальний») на суму 3000 доларів США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 9,5% річних; договір №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року (вклад «Стандарт») на суму 7 195,25 доларів США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 10 % річних, з поповненням вкладу 13.01.2014 року на 1000 доларів США. Згідно з електронною заявою від 29.10.2012 року здійснено вклад «Копілка» на суму 2 334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20 % річних.

Банк не повертає їй кошти, які вона внесла на депозитні рахунки, незважаючи на її неодноразові звернення з вимогою про їх повернення.

Станом на 22 жовтня 2016 року сума заборгованості за договором №SAMDN9953 від 22.11.2012 року становить 7 158,77 доларів США; станом на 12 листопада 2016 року сума заборгованості за договором №SAMDN1223 від 07.02.2013 року становить 5 023,50 доларів США; станом на 25 жовтня 2016 року сума заборгованості за договором №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року становить 10 862,01 доларів США, станом на 12 листопада 2012 року за вкладом «Копілка» від 29.10.2012 року становить 3 513,33 грн.

На підставі зазначеного остаточно просила стягнути з відповідача на її користь 23044,28 доларів США та 3513,33 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Запорізького апеляційного суду від 07 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2015 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 липня 2016 року з виправленою опискою ухвалою суду від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк задоволено частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 7 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 в сумі 7158,77 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 в сумі 5023,50 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 в сумі 10862,01доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за вкладом «Копілка» від 29 жовтня 2012 року в сумі 3 513,33 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 6890,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що позивачем не було надано оригінали квитанцій на підтвердження внесення коштів на рахунки, докази звернення позивача до банку з вимогою дострокового розірвання договорів, судом не було з`ясовано чи зверталась позивач з аналогічними вимогами до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», та, посилаючись на невірне обрахування відсотків, відсутність доступу до документів Кримської філії, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу та зазначила, що на огляд суду були надані всі оригінали договорів та квитанцій, до матеріалів справи долучено роздруківки з персональної сторінки клієнта в інтернет-ресурсі «Приват24», її звернення до банку з вимогою про повернення коштів, що фактично є вимогами про дострокове розірвання договорів, нарахування процентів має відбуватись до дня фактичного повернення грошових коштів, банком не доведено легітимізацію судових рішень Центрального районного суду м. Сімферополя стосовно передачі майнового комплексу філії банку в довірче управління Автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників».

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд встановив факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів, згідно з якими позивач передавала банку грошові кошти для розміщення на депозитних рахунках. Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих відсотків вкладнику суду не надано. На вимоги позивача повернути суми вкладів та нараховані відсотки банк не реагував, посилаючись на те, що кошти вносились у банківському відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору.

Ухилення відповідача від повернення вкладів позивачу є неправомірним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладів, оскільки Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Суд погодився з розрахунком, наданим позивачем, який банком не оспорено. При цьому суд послався на відповідні правові позиції Верховного Суду України.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 було здійснено наступні депозитні вклади: згідно з договором №SAMDN9953 від 22.11.2012 року (вклад «Стандарт») на суму 5 000 доларів США строком на 366 днів зі сплатою процентів у розмірі 9% річних; згідно з договором №SAMDN1223 від 07.02.2013 року (вклад «Універсальний») на суму 3 000 доларів США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 9,5% річних; згідно з договором №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року (вклад «Стандарт») на суму 7 195,25 доларів США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 10 % річних, згідно з електронною заявою від 29.10.2012 року здійснено вклад «Копілка» на суму 2 334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20 % річних.

З метою виконання вказівок, викладених у Постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року апеляційним судом були витребувані оригінали договорів банківського складу та квитанцій про зарахування кошів на відповідні рахунки.

На виконання постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в судовому засіданні апеляційного суду були оглянуті оригінали та засвідчені копії:

-договору від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 (вклад «Стандарт»); договору від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 (вклад «Універсальний»), заяви від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») (т.2, а. с.199, 201,203);

-квитанцій про внесення коштів за депозитними договорами: від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 на суму 5000 доларів США; від 07 лютого 2013 року № SAMDN1223 (вклад «Універсальний») на суму 3000 доларів США, за заявою від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 (вклад «Стандарт») на суму 7195,25 доларів США та на суму 1000 доларів США (т.2, а. с.200, 202,204,205).

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За приписами частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року

Отже, матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено три вищезазначені договори банківського вкладу:

від 22 листопада 2012 року договір № SAMDN9953 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач внесла кошти в сумі 5000,00 доларів США на строк 12 місяців по 22 листопада 2013 року, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов`язань 9 % річних;

від 07 лютого 2013 року договір №SAMDN1223 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Універсальний» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти в сумі в сумі 3000 доларів США на строк 12 місяців по 07 лютого 2014 року, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов`язань 9,5 % річних;

від 24 грудня 2013 року заява № SAMDNWFD200 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти в сумі 7195,285 доларів США на строк 12 місяців по 24 грудня 2014 року, процентна ставка на день припинення виконання банком зобов`язань 10 % річних з поповненням суми вкладу на 1000 доларів США 13.01.2014 року.

Виходячи із системного аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи надані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний повернути позивачу суми депозитних вкладів, внесені ним згідно з умовами договорів: від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953, від 07 лютого 2013 року №SAMDN1223, заяви від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200, а відмова від такого повернення є неправомірною, тому вимога позивача про стягнення сум вкладів ґрунтується на законі.

В той же час судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять та позивачем не надано ані оригіналу договору банківського вкладу «Копілка» від 29.10.2012 року на суму 2 334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20 % річних, ані оригіналу платіжного документу на підтвердження зарахування коштів на банківський рахунок.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів, є безпідставними, оскільки договори банківського вкладу були укладені з ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а не з його Кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути вся необхідна інформація за вказаним договором.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року в справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19).

При цьому, частинами першою та третьою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Разом з тим, з висновками суду щодо визначення розміру нарахованих відсотків за договором банківського вкладу погодитись не можна, виходячи з такого.

Умовами договорів визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.

При цьому відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, договори банківських вкладів не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Термін дії двох договорів закінчився до пред`явлення позову 27 січня 2015 року про стягнення коштів за цими договорами, а саме:

- термін дії договору від 07 лютого 2013 року №SAMDN1223 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Універсальний» закінчився 07 лютого 2014 року;

- термін дії договору від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» закінчився 24 грудня 2014 року.

При цьому матеріали справи не містять письмових доказів щодо звернення позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення вкладів за договорами від 07 лютого 2013 року №SAMDN1223 та від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 після закінчення строків вкладів до моменту звернення до суду з позовом 27 січня 2015 року (т.1, а.с.1).

Термін дії договору від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з урахуванням автоматичної пролонгації договору на новий строк, починаючи з 23 листопада 2013 року та 24 листопада 2014 року, закінчився 24 листопада 2015 року, тобто до подання письмової заяви ОСОБА_1 до банку 21 липня 2016 року про повернення коштів за договором від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 (т.2, а.с. 246,247) та до подання уточненої позовної заяви 15 листопада 2016 року, яка містила вимоги за зазначеним договором (т.1, а.с.238).

Задовольняючи позов в частині стягнення відсотків за користування грошовими вкладами, суд першої інстанції не встановив, коли саме відбулося дострокове припинення нарахування відсотків, а також те, що після закінчення терміну дії договорів й у разі неповного виконання їх умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовими вкладами за відсотковими ставками, передбаченими цими договорами, та не врахував, що договорами не визначено розміру процентної ставки за користування депозитами у разі закінчення терміну їх дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ними.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Відповідно до наказу голови правління «ПриватБанк» № 07 від 05.01.2004 року встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» в розмірі 1% річних (т.2, а.с. 231).

Отже, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та/ або затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, Банк повинен нарахувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом « На вимогу» («До запитання»).

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд, задовольняючи вимоги про стягнення процентів за користування грошовим вкладом у повному обсязі після закінчення дії договорів та й в разі неповного виконання його умов, не врахував, що договорами не визначено процентну ставку за користування депозитами у разі закінчення його дії та неповного виконання його умов та безпідставно не застосував норму ст..1070 ЦК України, знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Таким чином, відсотки за період після закінчення строку дії договорів банківського вкладу від 07 лютого 2013 року №SAMDN1223 та від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 за період з 27 січня 2015 року по 22 жовтня 2016 року, а також договору банківського вкладу від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 за період з 21 липня 2016 року по 22 жовтня 2016 року, мають розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу «На вимогу» (1%).

Аналогічна правова позиція щодо питання нарахування процентів за договором банківського вкладу після його розірвання, застосування ст. 1070 ЦК України викладена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі №6-1891цс15, від 27 квітня 2016 року провадження № 6-302цс16.

За вищевказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення процентів за договорами банківських вкладів на користь ОСОБА_1 в наступному розмірі:

1)За договором від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953:

Період з 22 листопада 2012 року по 24 листопада 2015 року (з урахуванням пролонгації дії договору з 23.11.2013 року та з 24.11.2014 року), сума вкладу - 5000 доларів США, період розрахунку - 1095 днів, процентна ставка - 9%.

5000,00 доларів США х 9% х 1095 дні : 365 днів = 1350 доларів США.

Період з 25 листопада 2015 року по 22 жовтня 2016 року, сума вкладу - 5000 доларів США, період розрахунку - 326 днів, процентна ставка - 1%.

5000,00 доларів США х 1% х 326 днів : 365 днів = 44,66 доларів США.

Отже, розмір процентів за договором від 22 листопада 2012 року договір № SAMDN9953 за період з 22 листопада 2012 року по 22 жовтня 2016 року становить 1394,66 доларів США (1350 доларів США + 44,66 доларів США = 1394,66 доларів США).

2)За договором від 07 лютого 2013 року №SAMDN1223

Період з 07 лютого 2013 року по 07 лютого 2014 року, сума вкладу - 3000 доларів США, період розрахунку 366 днів, процентна ставка 9,5 %.

3000,00 доларів США х 9,5% х 366 днів : 365 днів = 285,78 доларів США.

Період з 08 лютого 2014 року по 27 січня 2015 року (з урахуванням пункту 11 договору, відповідно до якого при розірванні договору, строк якого не закінчився, сплачується проценти по зніженій в 2 рази ставці за фактичну кількість днів з дати продовження дії договору до дня розірвання договору), сума вкладу - 3000 доларів США, період розрахунку 355 днів, процентна ставка 4,75 %.

3000,00 доларів США х 4,75 % х 355 днів : 365 днів = 138,59 доларів США.

Період з 28 січня 2015 року по 22 жовтня 2016 року, сума вкладу - 3000 доларів США, період розрахунку 262 дні, процентна ставка 1 %.

3000,00 доларів США х 1 % х 262 дні : 365 днів = 21,53 доларів США.

Отже, розмір процентів за договором від 07 лютого 2013 року договір №SAMDN1223 за період з 07 лютого 2013 року по 22 жовтня 2016 року становить 418,90 доларів США (285,78 доларів США + 138,59 доларів США +21,53 доларів США = 418,90 доларів США).

3)За договором від 24 грудня 2013 року заява № SAMDNWFD200

Період з 24 грудня 2013 року по 24 грудня 2014 року, сума вкладу 8195,25 доларів США, період розрахунку - 366 днів, процентна ставка - 10%.

8195,25 доларів США х 10% х 366 дні : 365 днів = 821,77 доларів США.

Період з 25 грудня 2014 року по 22 жовтня 2016 року, сума вкладу - 8195,25 доларів США, період розрахунку - 302 дні, процентна ставка - 1%.

8195,25 доларів США х 1% х 302 дні : 365 днів = 67,80 доларів США.

Отже, розмір процентів за договором 24 грудня 2013 року заява № SAMDNWFD200 за період з 24 грудня 2013 року по 22 жовтня 2016 року становить 889,57 доларів США ( 821,77 доларів США + 67,80 доларів США = 889,57 доларів США).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на її користь грошових коштів за договорами банківського вкладу: за договором від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 грошові кошти в сумі 6394,66 доларів, з яких: 5000 доларів США - сума вкладу, 1394,66 доларів США сума процентів за вкладом; за договором від 07 лютого 2013 року №SAMDN1223 грошові кошти в сумі 3418,90 доларів США, з яких: 3000 доларів США - сума вкладу, 418,90 доларів США сума процентів за вкладом; за договором від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 грошові кошти в сумі 9084,82 доларів США, з яких: 8195,25 доларів США - сума вкладу, 889,57 доларів США сума процентів за вкладом. В задоволенні решти позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором за договором від 22 листопада 2012 року № SAMDN9953 в сумі 6394,66 доларів, з яких: 5000,00 доларів США - сума вкладу, 1394,66 доларів США сума процентів за вкладом.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 07 лютого 2013 року №SAMDN1223 грошові кошти в сумі 3418,90 доларів США, з яких: 3000,00 доларів США - сума вкладу, 418,90 доларів США сума процентів за вкладом.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором від 24 грудня 2013 року № SAMDNWFD200 грошові кошти в сумі 9084,82 доларів США, з яких: 8195,25 доларів США - сума вкладу, 889,57 доларів США сума процентів за вкладом.

В інший частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: