Справа № 474/653/18
Провадження № 2/474/232/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17.01.19року смт.Врадіївка

Врадіївськимй районний суд Миколаївської області

У складі:

головуючого судді Фасій В.В.

при секретарі Багрін Н. А.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника АТ КБ «Приватбанк» Король О. Л.,

без участі:

представника АТ КБ «Приватбанк» Кіріченко В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 21.03.2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 30311,91 гривень. Відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, та повернути кредит в повному обсязі 31.03.2019р.

Банк зазначає, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання щодо своєчасного повернення грошових коштів для погашення заборгованості за договором, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка станом на червень 2018 року складає 69036,35 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь дану заборгованість та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. судового збору.

В судовому засіданні 29.10.2018р. представник позивача Король О. Л. позов підтримала, просила його задовольнити, в судові засідання 26.11.2018р., 26.12.2018р. та 17.01.2019 р. не з'явилася.

Представник позивача Кіріченко В. М. в судове засідання не з'явився, у заяві за вх. №3360 від 19.07.2018р. клопотав про розгляд справи у відсутність представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, після оголошення перерви, звернулася на адресу суду з заявою за вх. № 6258 від 26.12.2018р. про проведення розгляду справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала частково, ат просила відмовити в стягнення з неї комісії, згідно розрахунку в матеріалах справи, так як її стягнення не передбачено в додатковій угоді про реструктуризацію боргу, в якій їй про необхідність сплати комісії не роз'яснювалось.

Дослідивши надані по справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

21.03.2016р., відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н (далі по тексту - генеральна угода) ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30311,91 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості, з визначенням порядку погашення заборгованості по кредиту, шляхом надання позичальником банку грошових коштів, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, в сумі щомісячного платежу 1099,72 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам та інших витрат згідно Умов. Також визначили дату останнього пош/гашення по кредиту - не пізніше 31.03.2019р. ( п. 2.1. генеральної угоди, умови та правила надання банківських послуг №СП-2010-256 від 06.03.2010р.);

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, підтверджується підписом на угоді (генеральна угода);

У п. 2.2 генеральної угоди сторонами визначено, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення заборгованості. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Боржник сплачує банку штраф в розмірі 2232,27 грн. (п.2.2 генеральної угоди);

відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором не виконував, здійснював нерегулярні платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором, яка станом на 21.06.2018 року становить:69036,35 грн., з них: 28822,77 грн. - заборгованість за кредитом; 11227,62 грн. - заборгованість за процентами (з них 351,82 грн. на поточну заборгованість та решта на прострочену заборгованість); 26818,69 грн. - заборгованість за нарахованою комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди - 2167,27 грн. (розрахунок заборгованості за договором від 21.03.2016р. станом на 21.06.2018р.);

за період з 21.03.2016р. по 21.06.2018р. відповідач на виконання умов генеральної угоди здійснив 5 платежів, з них останні 29.05.2018р. в сумі 601,05 грн, та 31.05.2018р. в сумі 180 грн., які були зараховані в рахунок погашення комісії та пені (розрахунок заборгованості за договором від 21.03.2016р. станом на 21.06.2018р.);

Суд вважає, що між сторонами виник спір та склалися правовідносини з приводу стягнення кредитної заборгованості.

При прийнятті рішення суд керується:

Положеннями ст. ст.12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

ч. 1 ст. 509 ЦК України, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем, ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення грошових коштів для погашення заборгованості за договором, на момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 42217,66 грн., з них: 28822,77грн. - заборгованості за кредитом; 11227,62 грн. - заборгованість по процентам та 2167,27 грн. заборгованість по штрафам відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

При цьому, оскільки у розрахунку заборгованості та позовній заяві, позивач ставить вимоги саме про стягнення штрафу згідно п.2.2. генеральної угоди саме у розмірі 2167,27 грн., позовні вимоги не збільшував, а суд відповідно до вимог цивільно - процесуального законодавства розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, то суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволення саме у розмірі визначеному позивачем.

Щодо стягнення з відповідача 26818,69 грн. заборгованості по пені та комісії, то суд вважає що вони не підлягають задоволенню, оскільки генеральною угодою такі штрафні санкції не передбачені.

В правовій позиції висловленій Верховним Судом України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746 цс 16, зазначено, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

До того ж позивачем не надано логічно - зрозумілого розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, зокрема в позовній заяві та розрахунку відсутнє будь-яке обґрунтування того, яка сума пені, а яка сума комісії включені до цієї суми, розміри пені та комісії, її правову природу (не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику) та їх відповідні розрахунки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) грн.

Керуючись ст.ст.2,10-13,258,259,265,268,280-283,ЦПК України,суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.03.2016 року, станом на 21.06.2018р., в сумі 42217 (сорок дві тисячі двісті сімнадцять) грн.. 66 коп., з них: 28822,77грн. - заборгованості за кредитом; 11227,62 грн. - заборгованість по процентам та 2167,27 грн. заборгованість по штрафам відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1078 (одна тисяча сімдесят вісім) грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Фасій