Справа № 183/4432/19
№ 2/183/2853/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради Новомосковського району, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Губиниської селищної ради Новомосковського району, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А, розміром 28,40 кв.м. житлової площі, 44,10 кв.м. загальної площі, сіней а, сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г, погрібу Д, вбиральні Є, колодязю - № 1, парканів -№2,5, хвіртки -№3, воріт-№4, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матері, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько, ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його дружина та мати позивача, - ОСОБА_3 . В зв`язку зі смертю батьків припинилося право власності на їх нерухоме майно, в зв`язку з чим він звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для отримання свідоцтва на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом йому було відмовлено, оскільки згідно до п.4.15 глави 10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно із п.1.2. глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій право власності на житловий будинок може бути підтверджено договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства. Наданий договір купівлі-продажу спадкового будинку, зареєстрований 26.03.1999року товарною біржею «Дніпропетровська міська біржа нерухомості» за реєстраційним № 64-499. Зазначений договір посвідчений з порушенням вимог ст. 227 ЦК України (1963року), тобто нотаріально не посвідчений, тому свідоцтво про право на спадщину видане бути не може. В зв`язку з чим, задля вирішення питання щодо спадкування будинку позивач вимушений звернутися до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав.

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду надане копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , у відповідності до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контора заведено спадкову справу № 491/2007, у відповідності до якої, дружина, ОСОБА_3 та син, ОСОБА_1 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємці за законом, та отримали свідоцтва про право на спадщину на окреме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_3 Новомосковською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №258/2017. Спадкоємцем за законом є її син, ОСОБА_1 .

Однак, матеріали справи містять повідомлення державного нотаріуса від 01.12.2017 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомлення державного нотаріуса від 21.12.2017 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була дружина ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу спадкового будинку, зареєстрований 26.03.1999року товарною біржею «Дніпропетровська міська біржа нерухомості» за реєстраційним № 64-499, посвідчений з порушенням вимог ст. 227 ЦК України (1963року), тобто нотаріально не посвідчений, тому свідоцтво про право на спадщину видане бути не може (а.с. 12,13).

Суду надано копію договору купівлі-продажу від 26.03.1999року, посвідченого товарною біржею «Дніпропетровська міська біржа нерухомості» за реєстраційним № 64-499. Даний договір зареєстровано в Новомосковському БТІ за № 318 від 30.03.1999 року (а.с. 14).

З копії даного договору вбачається, що ОСОБА_2 06.03.199 року придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Крім того, суду надано копію технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 01.12.1989 року Новомосковським бюро технічної інвентаризації, з якого вбачається, що власником будинку з господарськими спорудами є ОСОБА_2 (а.с. 15).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належному продавцю на праві власності об`єкту нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 2 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 6 628 грн. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктами нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володів ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу нерухомого майна в судовому порядку немає.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об`єктів нерухомості, виконання договору відбулося.

Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Об`єктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали , в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року.

В свою чергу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справа у своєму листі № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», коли перші власники належним чином не оформили належне їм право власності та не зареєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнане в судовому порядку.

Аналіз поданих зазначених норм закону, у сукупності з поданими доказами, дає суду достатніх даних про те, що спадкодавець на законних підставах набув право власності на спірний житловий будинок, його спадкоємець ОСОБА_3 , прийнявши спадщину, правомірно набула право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , однак не оформила своїх спадкових прав, а тому до складу спадщини, яка виникла після її смерті входить і зазначене вище право власності.

Між тим, спадкоємець померлих, ОСОБА_1 , позбавлений можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392,1216,1220,1223 ЦК України, ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку А, розміром 28,40 кв.м. житлової площі, 44,10 кв.м. загальної площі, сіней а, сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г, погрібу Д, убиральні Є, колодязю - № 1, парканів -№2,5, хвіртки -№3, воріт-№4, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку А, розміром 28,40 кв.м. житлової площі, 44,10 кв.м. загальної площі, сіней а, сараю Б, літньої кухні В, гаражу Г, погрібу Д, убиральні Є, колодязю - № 1, парканів -№2,5, хвіртки -№3, воріт-№4, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.