Справа № 459/2970/18
Провадження № 2/459/256/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Данилів О.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача директора Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» Грондзаля Ігоря Володимировича про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

24.09.2018 року позивач звернувся у суд із зазначеним позовом, у якому просить: визнати незаконними та скасувати наказ головного лікаря Червоноградської центральної міської лікарні № 373-к від 22.08.2018р. про звільнення її - ліфтера інженерно-технічного та господарсько- обслуговуючого персоналу з роботи з 31.08.2018р. по п. 1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з скороченням штату працівників; поновити її на роботі ліфтером інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу з 31.08.2018 р. в Червоноградській центральній міській лікарні, правонаступником якої є КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2018 р. по день ухвалення рішення по цій справі, без утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначила, що 24.12.1975 р. була прийнята на роботу санітаркою приймального відділення, а з 01.07.1986 р. і до 2018 р., - ліфтером. За час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, є ветераном праці. Оскаржуваним наказом головного лікаря Червоноградської центральної міської лікарні № 373-к від 22.08.2018 р. її звільнено з роботи ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу Червоноградської ЦМЛ з 31.08.2018р. за п.1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з скороченням штату працівників. У наказі йдеться, що підставою для звільнення є наказ по Червоноградській ЦМЛ від 18.05.2018 р. №135 «Про зміни в у штатному розписі». З наказом № 165 від 27.06.2018 р. щодо попередження про заплановане вивільнення наказом її не ознайомлювали, 27.06.2018 р. вручили письмове повідомлення № 1775 від 26.06.2018 р. про заплановане скорочення її робочого місця/посади з 31.08.2018 р. В подальшому їй вручили доповнення до повідомлення від 22.08.2018 р., де запропоновано вакантні посади молодшої медичної сестри операційної, та молодшої медичної сестри приймального відділення. На таких посадах вона не може працювати за станом здоров`я, одна з них є тимчасовою. На момент вивільнення працівників лікарні 31.08.2018 р. працювало 10 ліфтерів з однаковою кваліфікацією, не було враховано, що вона має переваги перед іншими ліфтерами передбачені ст. 42 КЗпП. Вважає звільнення безпідставним, наказ адміністрації незаконним та таким, що підлягає скасуванню з поновленням її на роботі та виплатою коштів за час вимушеного прогулу. Крім того, вона зазнала моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків через відсутність засобів для існування, що вимагало додаткових зусиль для організації життя. Зазаначене свідчить про дискримінацію її як пенсіонера. Розмір моральної шкоди визначила у 5000 грн.

06.11.2018 року в.о. директора КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» подав відзив, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивача відповідно до наказу № 373-к від 22.08.2018 р. звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням штату працівників. Відповідно до протоколу комісії з розгляду питань щодо скорочення штатних посад та чисельності працівників ЧЦМЛ від 28.05.2018 р., комісією при залишенні на роботі враховувалися положення ст.42 КЗпП України та законодавство України, що передбачає переваги в залишенні на роботі. При скороченні ставки ліфтера інженерно-технічного та господарсько- обслуговуючого персоналу, комісією проаналізовано роботу всіх ліфтерів інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу, яких на той час було 11 осіб та враховано переважне право залишення на роботі. Протоколом комісії були подані пропозиції головному лікарю ЧЦМЛ скоротити загалом 12 осіб, в тому числі позивача. Твердження позивача, про те що її не ознайомлено з наказом по Червоноградській центральній міській лікарні «Про скорочення штатних посад і чисельності працівників» № 165 від 27.06.2018 року не відповідає дійсності, про таке ознайомлення свідчить її підпис. На виконання наказу по ЧЦМЛ № 135 від 18.05.2018 року «Про зміни у штатному розписі», позивач 27.06.2018 року була ознайомлена з таким шляхом вручення «Повідомлення про скорочення чисельності та штату працівників» за № 1775 від 26.06.2018 року, про що свідчить підпис позивача. Вважає, що було додержано всіх основоположних принципів та гарантій трудових прав працівника, встановлених законодавством про працю, а звільнення було здійснено у повній відповідності та послідовності, визначеної КЗпП України. При звільненні з позивачем було проведено повний розрахунок, з врахуванням вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

08.11.2018 року позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначає, що комісією з перевірки охорони праці ліфтерів ЧЦМЛ у своєму протоколі від 06.10.2017р № 7 було визнано, що всі ліфтери, мають однакову кваліфікацію. Пояснення провідного інженера лікарні ОСОБА_4 про її меншу продуктивність праці, не підтверджені жодними доказами та не відповідає дійсності. Комісією з розгляду питань щодо скорочення штатних посад та чисельності працівників Червоноградської ЦМЛ було визначено працівників які підлягали вивільненню при скороченні «ставок», на цей момент 28.05.2018 р. в Червоноградській ЦМЛ працювало 11 ліфтерів на 9,5 ставки, отже деякі з ліфтерів працювали на неповну ставку, що є свідченням їх нижчої продуктивності праці.

16.11.2018 року в.о. директора КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» подав заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що переважне право залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. У виробничій інструкції для ліфтерів в п.5 розписано дії ліфтерів в аварійних ситуаціях, де передбачено дії ліфтерів, що потребують фізичних навантажень. До ОСОБА_4 , який призначений відповідальною особою за організацію експлуатації ліфтів, неодноразово зверталися хворі та працівники лікарні з усними скаргами на грубе відношення до них ліфтером ОСОБА_1 .. На що ОСОБА_4 неодноразово звертав увагу позивача та систематично проводив з нею бесіди в тому числі і в кабінеті головного лікаря.

26.09.2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 05.10.2018 року провадження у даній справі відкрито та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 08.11.2018 року та від 14.12.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини викладені у відзиві та запереченні.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він є відповідальним за електрогосподарство та ліфтове господарство. Позивач отримала завдання піднятись у машинне відділення та прибрати. Вона найняла працівника і віддала ключі від машини, що робити заборонено. На неї були скарги, оскільки вона конфліктує з відвідувачами, до дисциплінарної відповідальності її притягнуто не було. Свої обов`язки теоретично вона знала, але практично виконувати їх не могла. Медичний огляд не включає вікових та фізіологічних особливостей позивача.

Вислухавши осіб, які з`явилися у судове засідання, свідка, оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Згідно копії посвідчення Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці.

Відповідно до наказу Червоноградської ЦМЛ від 18.05.2018 року №135 «Про зміну у штатному розписі», внесено зміни у штатний розпис Червоноградської ЦМЛ 31.08.2018 року, виключено із штатного розпису, зокрема, 1, 0 посади ліфтера.

Як вбачається із копії Інформації про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці від 27.06.2018 року № 1883, передбачається вивільнити з 31.08.2018 року, зокрема, 1 ліфтера, наказ про попередження про звільнення №165 від 27.06.2018 року.

Згідно копії наказу Червоноградської ЦМЛ від 27.06.2018 року №165 «Про скорочення штатних посад і чисельності працівників», на виконання наказу від 18.05.2018 року №135, відділу кадрів попередити письмово під розписку працівників про скорочення їх посад з 31.08.2018 року, зокрема, ОСОБА_1

27.06.2018 року позивач отримала повідомлення про скорочення чисельності та штату працівників від 26.06.2018 року №1775, згідно якого останню повідомлено про те, що наказом по Червоноградській центральній міській лікарні від 18.05.2018 року №135 «Про зміни у штатному розписі» заплановано скорочення штату та чисельності працівників, 31.08.2018 року її посада підлягає скороченню відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

22.08.2018 року позивач отримала додаток до повідомлення від 26.06.2018 року №1775, згідно якого останню повідомлено про те, що їй пропонуються вакантні посади молодшої медичної сестри операційної, молодшої медичної сестри приймального відділення (тимчасова).

Комісією з розгляду питань щодо скорочення штатних посад та чисельності працівників ЧЦМЛ, яка створена наказом по ЧЦМЛ № 135 від 18.05.2018р., 28.05.2018 р. було проведено засідання, де було визначено працівників, які підлягають вивільненню при скороченні ставок. Згідно витягу з протоколу комісії від 28.05.2018 р., у ЧЦМЛ працює 11 ліфтерів на 9, 5 ставки, всі ліфтери мають однакову кваліфікацію та не однакову продуктивність праці, враховуючи переважне право залишення на роботі, була подана пропозиція головному лікарю ЧЦМЛ скоротити позивача.

Наказом головного лікарня Червоноградської центральної міської лікарні № 373-к від 22.08.2018р. звільнено із займаної посади ОСОБА_1 ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу Червоноградської ЦМЛ з 31.08.2018 р. за п.1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з скороченням штату працівників. Підстава: наказ Червоноградської ЦМЛ від 18.05.2018 року №135, що підтверджується копією даного наказу та копією трудової книжки позивача. ОСОБА_1 з наказом ознайомлена 31.08.2018 року.

Згідно детальної інформації про юридичну особу від 24.09.2018 року, 07.09.2018 року здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи Червоноградської центральної міської лікарні, правонаступником якої зареєстровано КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради».

Згідно повідомлення КП «ЦМЛ Червоноградської міської ради» від 21.11.2018 року №5483, на момент вирішення питання про вивільнення ОСОБА_1 та на даний час на неповну ставку працювали два ліфтери, а саме на 0, 25 ставки.

На підствердження зазначених відомостей, стороною відповідача надано копії наказів №205-к від 17.07.2012 року, №488-відп. від 10.11.2015 року, №118-к від 27.03.2015 року, №78-к від 01.04.2016 року, копії заяв про прийняття на роботу, про переведення.

Наказом Червоноградської міської лікарні від 21.04.2017 року №136, інженера лікарні ОСОБА_4 призначено відповідальним за організацію експлуатації ліфтів лікарні у відповідності за їх призначенням, вантажопідйомністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Констиуції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

В силу приписів ч.1,3 статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 25 травня 2016 року в справі № 6-3048цс15).

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, суд вважає, що за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Матеріали справи доводять, що відповідач, урахувавши необхідність дотримання інтересів позивача у захисті її трудових прав, вимоги наведених норм матеріального права виконав, а саме: 22.08.2018 року позивачу запропоновано вакантні посади, від яких вона відмовилася, а інших вакантних посад не було.

Відповідач належним чином попередив позивача письмовим повідомленням про наступне її вивільнення під розписку, про що свідчить особистий підпис позивача, який міститься у повідомленні.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби ; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Встановлено, що коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, мали однакову кваліфікацію.

В матеріалах справи відсутні докази проведення роботодавцем аналізу продуктивності праці, в результаті залишено поза увагою наявність у колі працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, двох осіб, що працювали на 0, 25 ставки та те, що позивач працювала на 1, 0 ставки.

Враховуючи те, що позивач працювала на 1, 0 ставки, показники продуктивності праці у неї вищі, ніж у працівників, що працювали на 0, 25 ставки, отже переважне право на залишення на роботі було у позивача, виходячи з її продуктивності праці.

Під час вирішення питання про працівника, який має більше переваг на залишення на роботі, спочатку вирішується питання про порівняльні характеристики кваліфікації і продуктивності праці працівників. Перевагу має той, працівник, показники якого більші. Якщо ж жоден із працівників не має більших показників за цими ознаками, тобто всі працівники рівні, то законом, як спосіб вирішення цього питання, установлено ряд додаткових ознак, передбачених ч.2 ст.42 КЗпП, які застосовуються у порядку черговості.

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави для дослідження наявності обставин передбачених ч.2 ст.42 КЗпП.

Отже, звільнення позивача з роботи здійснено не врахувавши вимог ст.42 КЗпП України, без з`ясування усіх передбачених законом обставин, що мали значення для прийняття рішення, пов`язаного з дотриманням конституційного права позивача на працю, а тому спірний наказ підлягає скасуванню як незаконний з поновленням позивача на роботі.

Безпідставним є посилання відповідача, як на підставу правомірності звільнення позивача, на те, що остання неналежно виконувала свої трудові обов`язки, оскільки наведене не підтверджено жодними доказами та не може бути підставою для звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП і разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про середньомісячну зарплату позивача від 14.03.2019 року №72, за останні 2 календарні місяці роботи позивача перед звільненням (червень, липень 2018 року), заробітна плата останньої становила 3723 грн. за 20 відпрацьованих робочих днів у червні та 3723 грн. за 22 відпрацьованих робочих дні у липні.

Отже, середньоденна заробітна плата складає: (3723+3723)/(20+22)=7446/42=177, 28.

Враховуючи кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 01.09.2018 року по 31.12.2018 року, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу у цей період, виходячи із середньоденної заробітної плати, складає 32165, 68 грн.

Сторони погодилися із наданим стороною відповідача розрахунком.

Отже, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовної вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. суд звертає увагу на те, що відповідно до присів ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачеві моральної шкоди, суд вважає доведеним завдання останній такої шкоди, оскільки позивач втратила частину засобів для інснування, що свідчить про необхідність докладання нею додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір таких витрат підтверджується: договором про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги) від 04.09.2018 р.; ордером Серії ЛВ №134063 від 15.09.2018 року; актом виконаних робіт №459/2970/18 від 26.04.2019 року; банківською квитанцією № 17490366 від 04.09.2018 р.

Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню судові витрати (сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу) пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3167, 27 грн.

З врахуванням того, що позивач у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, суд, керуючись вимогами п.1 ч.2, ч.6 ст.141 ЦПК України, дійшов висновку, що з відповідача на користь Державної судової адміністрації України слід стягнути 704, 80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Червоноградської центральної міської лікарні №373-к від 22.08.2018 року про звільнення з 31.08.2018 року ОСОБА_1 з посади ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу по п.1 ст.40 КЗпП, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Поновити ОСОБА_1 з 31.08.2018 року на посаді ліфтера інженерно-технічного та господарсько-обслуговуючого персоналу Червоноградської центральної міської лікарні, правонаступником якої є КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради».

Стягнути з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь ОСОБА_1 32 165,68 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2018 року по 03.05.2019 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь ОСОБА_1 3 167,27 грн. сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

Стягнути з Комунального підприємства «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» на користь Державної судової адміністрації України 704,80 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.05.2019 року.

Суддя: М. Д. Новосад