№ 201/2659/19
провадження 2-др/201/5/2019
УХВАЛА

18 березня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Відділ опіки та піклування Жовтневого району м. Дніпропетровська, про поділ спільного майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала вище вказана справа.

По справі ухвалено рішення та постановлялися різні судові рішення.

ОСОБА_1 04 березня 2019 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири № 10, корп. 2, в будинку № 1 ж/м Сокіл в м. Дніпро.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Перевіривши матеріали справи та заяви, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає заяву необґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 21 червня 2004 року року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1, третя особа: Відділ опіки та піклування Жовтневого району м. Дніпропетровська, про поділ спільного майна та визнання права власності (а.с. 1), також позивачем було подано доповнення до позовної заяви (а.с. 28).

Судом встановлено, що враховуючи матеріали справи надані та добуті докази, а також встановленими судом під час розгляду обставинами та з урахуванням мотивів, з яких суд вважав вставленими наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення по справі 01 лютого 2005 року ухвалено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, з урахуванням ухвали Жовтневого районного сду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року, яким визнано за позивачкою право власності на 1/3 частину квартири №10, кор. №2 в будинку №1 на ж/м Сокіл в м. Дніпропетровську та визнано за неповнолітньою ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини квартири №10, кор. №2 в будинку №1 по ж/м Сокіл-1 в м. Дніпропетровську (а.с. № 32).

Також судом було встановлено, що вище зазначене рішення суду було ухвалено під головуванням судді Мазниці А.А., тобто з зазначеного витікає, що справу було розглянуто іншим складом суду (головуючий Мазниця А.А.), однак відповідно до частини першої ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, а згідно з частиною третьою суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі, а тому вказаною нормою передбачено, що додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення по справі, а не інший склад суду.

Судом також було встановлено, що ухвалене рішення суду по справі є зрозумілим, судом при розгляді справи досліджені всі обставини справи, розглянуті конкретно всі заявлені позовні вимоги, що були заявлені у позовній заяві, їх формулювання знайшли своє вірне відображення в зазначеному рішенні суду, в рішенні конкретно відображено аналіз обставин справи та правового обґрунтування, проаналізовано надані та добуті судом докази, по всім заявленим позовним вимогам надано висновок суду та в рішенні суду містяться посилання на відповідні норми матеріального та процесуального права, а тому з урахуванням зазначеного та вище викладеного відсутні передбачені законом підстави та умови за яких судом може бути ухвалено додаткового рішення, в звязку з чим передбачених законом підстав, для ухвалення додаткового рішення суду не має та вказане рішення не є незрозумілим.

Крім того, в п. 20 постанови № 14 пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ( 1618-15 ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Крім того слід зазначити, що позовна заява та доповнення до неї, не містила позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири № 10, корп. 2, в будинку № 1 ж/м Сокіл в м. Дніпро, а тому судом справу було розглянуто в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку, що заява не обґрунтована, не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає, а тому суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 89, 13, 142-141, 257, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Відділ опіки та піклування Жовтневого району м. Дніпропетровська, про поділ спільного майна та визнання права власності відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали

Ухвала набрала законної сили 18 березня 2019 року.

Суддя -