Справа № 541/1744/19
Номер провадження 2-о/541/85/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 листопада 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря - Пащенко Є.М..

представника заявника адвоката Сахно Є.В.

представника заінтересованої особи Литвишко М.К

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород цивільну справу, в порядку окремого провадження,

за заявою ОСОБА_1 ,

про встановлення факту постійного проживання заявника на території України,

заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області,

В С Т А Н О В И В :

06 серпня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. 21 жовтня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, якою уточнив свої позовні вимоги просив суд встановити факт постійного проживання у неповнолітньому віці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

ОСОБА_1 посилався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Київ. З моменту народження він постійно проживає на території України . Його батьками були та є громадянами України: батько - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У віці, коли йому було приблизно 5-6 років, його батьки передали на утримання тітці - ОСОБА_4 , а оскільки остання не мала свого власного житла, то у дитинстві він переїжджав разом з тіткою з місця на місце. Протягом останніх більш ніж 20 років він постійно проживає у м.Миргород Полтавської області. Після досягнення повноліття він не отримував паспорта, школу не відвідував, на роботу не працевлаштувався і відсутність цього документа незручностей не створювало. В червні 2019 року він звернувся до Миргородського міськрайонного відділу міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, де йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство будь-якої держави та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України.

Без встановлення факту проживання на території України, заявник позбавлений можливості отримати підтвердження того, що він є громадянином України, отримати паспорт громадянина України, мати права та обов`язки громадянина України. На підставі зазначеного, змушений звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та наполягав на її задоволенні.

Представник заявника, адвокат Сахно Є.О., що діє на підставі ордеру на надання правової допомоги (а.с.15) в судовому засіданні заяву свого довірителя підтримав, просив її задоволити з підстав вказаних у заяві.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України у Полтавській області, що діє на підставі довіреності (а.с. 61) в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 суду пояснила, що вони добре знають ОСОБА_1 , їм достовірно відомо, що останній народився в м.Київ і з народження по сьогоднішній день проживає на території України.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 до задоволення за наступних обставин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Київ, батьками якого зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Батько заявника ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Київ , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мала паспорт громадянки України, який був виданий 17.11.2004 року Бородянським РВ ГУМВС України в Київській області (а.с.9). Згідно довідки голови будинкового комітету від 24.06.2019 року за №27 ОСОБА_1 починаючи з 2000 року проживає в АДРЕСА_1 (а.с.10). Згідно довідки виданої 02.07.2019 року Миргородською громадською організацією «Миргородські рома», ОСОБА_1 належить до ромської діаспори, що проживає на території України і є громадянином України (а.с.11). ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у період часу з 1992 по 2005 роки знаходився під наглядом в дитячій поліклініці, що підтверджується копіює довідки Комунального некомерційного підприємства Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради від 14.05.2019 року (а.с.12). Довідкою Миргородського МРВ УДМС України в Полтавській області підтверджено, що ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Київ, проживаючого в АДРЕСА_1 не належить до громадянства будь-якої держави (а.с.14).

Миргородським міськрайонним відділом міграційної служби України в Полтавській області відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про отримання паспорта громадянина України, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують громадянство будь - якої держави та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України (а.с.13).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Згідно до положень п.п. 1,2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 цього ж Закону, передбачає принцип набуття громадянства України за територіальним принципом, зокрема, якщо особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Згідно до п.25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 25. Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 цього ж Порядку передбачено, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Тобто, відсутність документу, що підтверджує факт постійного його проживання на території УРСР та України на дату проголошення державної незалежності України позбавляє права заявника звернутись за оформленням набуття громадянства України за територіальним походженням особи, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території колишньої УРСР, що стала територією України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.

За таких обставин, враховуючи викладене, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання у неповнолітньому віці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись положеннями ст.ст. 206, 263, 265, 293-294, 315-319ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Встановити факт, постійного проживання у неповнолітньому віці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо її не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 03 грудня 2019 року.

Суддя О. А. Городівський