Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 523/15883/15-ц

провадження № 61-32824св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси в складі судді Виноградова Н. В. від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Таварткіладзе О. М., Сєвжрова Є. С. від 06 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24 січня 2007 року сторони уклали кредитний договір № 1164-н на суму 191 250 грн строком до 24 січня 2012 року під 17% річних, комісійні винагороди та інші платежі, на умовах та в строки визначені цим договором. Цього ж дня сторони уклали договір застави транспортного засобу, предметом якого є автобус пасажирський марки «БАЗ», модель А 079.14, 2006 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на праві власності. Посилаючись на те, що позивач виконав свої зобов`язання, а саме надав позичальнику кредит, а відповідач, у свою чергу, прострочив його виконання, станом на 03 березня 2014 року утворилась сума заборгованості в розмірі 261 285,79 грн, в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 146 932,92 грн; прострочені проценти за користування кредитом - 82 833,92 грн; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 2 015,96 грн; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 11 362,99 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду Одеської області від 18 січня 2017 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 261 285,79 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у позивача виникло право на дострокове повернення боргу за договором, який станом на 03 березня 2014 року становить 261 285,79 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 січня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про задоволення позову, зазначив про те, що рішення місцевого суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які підтверджують факт надання кредиту відповідачу у відповідності до умов кредитного договору. Відповідачем була подана заява про застосування позовної давності, проте судом не було застосовано позовну давність до виникли правовідносин.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 523/15883/15 з Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 24 січня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1164-н на суму 191 250 грн, строком до 24 січня 2012 року, сплата процентів за користування кредитом в розмірі 17% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

У забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_1 24 січня 2007 року укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є транспортний засіб, типу автобус пасажирський, марки БАЗ, модель А079.14, 2006 року випуску, кольору жовтого, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 , належний заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ № 1-го МРВ ЛАІ ГУМВС України в Одеській області 19 січня 2017 року.

Також було укладено договір поруки № 1 з ОСОБА_2 згідно якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором.

ПАТ «Державний ощадний банк України» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав кредит ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів в національній валюті з кредитного рахунку позичальника на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника для здійснення оплати за автомобіль.

Згідно пункту 3.3.4 кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти рівними частинами в сумі 3 242 грн.

Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку, станом на 03 березня 2014 року становить 261 285,79 грн, в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 146 932,92 грн; прострочені проценти за користування кредитом - 82 833,92 грн; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 2 015,96 грн; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 11 362,99 грн.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, кредитор виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, а позичальник належним чином свої зобов`язання за ним не виконував, тому у нього утворилась заборгованість перед банком за, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідач у свою чергу належними доказами у розумінні статті 10, 60 ЦПК України 2004 року не довів, що кредитний договір не підписував та кошти за ним не отримував, зазначений договір у судовому порядку недійсним не визнавався.

Також під час розгляду справи відповідачем було заявлено про позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 264 передбачені підстави для переривання перебігу позовної давності, зокрема: вчинення особою дій, що свідчать про визнання свого боргу або іншого обов`язку; у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 останній раз сплатив заборгованість за кредитним договором 01 жовтня 2010 року в сумі 3 000 грн, а 28 квітня 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовними вимогами до поручителя ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. Отже, відбулося переривання позовної давності на підставі частини другої статті 264 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 є солідарним боржником в силу положення частини першої статті 554 ЦК України.

Виходячи із того, що зазначений позов пред`явлено позивачем 17 березня 2014 року, то правильними є висновки апеляційного суду про те, що підстав для застосування позовної давності немає.

Разом із тим, апеляційний суд визначаючи обґрунтованим розмір заборгованості за кредитним договором станом на 03 березня 2014 року, залишив поза увагою, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Встановлено, що строк кредитного договору сторони обумовили до 24 січня 2012 року, стягнення кредитної заборгованості станом на 3 березня 2014 року, у тому числи процентів за користування кредитом, пені неможливо вважати правильним, оскільки це суперечить зазначеним вимогам закону та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що апеляційний суд не з`ясував розмір заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2007 року, не перевірив періоду, за який нараховано проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення сплати кредиту, не встановив чи відповідає нарахована сума строку кредитування та чи підлягає ця сума стягненню з відповідача у повному обсязі, а тому оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, таким, що відповідає основоположним засадам цивільного судочинства.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції не встановлені, оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило