Провадження № 22-ц/802/1045/19 Категорія: 54 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Поперецького О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Поперецького Олега Володимировича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що з 14 березня 2016 року вона працювала в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») на посаді контролера - касира ТВБВ.

Наказом № 991 - к від 03 грудня 2018 року її звільнено з посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку з втратою довір`я за грубе порушення правил операційно-касової роботи, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці.

Вважаючи, що її звільнено з роботи незаконно, оскільки в наказі про звільнення немає роз`яснення сутності вчиненого порушення, яке слугувало причиною звільнення, крім того, відсутні докази, що підтверджують винні дії працівника, а також не встановлено будь -якої матеріальної шкоди, завданої її діями, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі та стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну моральну шкоду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2019 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено визнати незаконним та скасувати наказ № 991-к від 03 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади контролера - касира ТВБВ № 10002 філії Волинського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді контролера - касира ТВБВ філії Волинського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» з 04 грудня 2018 року.

Стягнуто з відповідача в користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56761,30 грн.

Стягнуто з відповідача в користь позивачки 1000,00 грн моральної шкоди та 352,40 грн судового збору.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, позивачка та її представник апеляційну скаргу заперечили та просили скаргу залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 14 березня 2016 року ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді контролера - касира ТВБВ № 10002/026 філії Волинського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на період відсутності основного працівника, а з 23 вересня 2016 року ОСОБА_1 працювала на цій посаді як основний працівник.

03 січня 2017 року між банком і ОСОБА_1 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого працівник, що займає посаду контролера - касира ТВБВ філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк», безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, видачею і перевезенням цінностей (непотрібне закреслити), бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей (т.1, а.с.39).

Крім того, із матеріалів справи убачається, що наказом від 03 грудня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з втратою довір`я за грубе порушення правил операційно-касової роботи на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України (т.1,а.с.13).

ОСОБА_1 вважає своє звільнення з роботи незаконним, а тому у своїй позовній заяві просила суд поновити її на попередній роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну моральну шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не навів суду вчинення позивачкою винних конкретних дій, за вчинення яких з нею розірвано трудовий договір, а також виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що саме позивачка вчинила дії із зняття коштів з рахунку клієнта банку.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 42 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу, Розірвання договору з цих підстав провадиться з додержанням вимог статті 43 цього Кодексу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстав втрати довір`я може вважатись обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз`яснено в абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді контролера - касира банку, яка безпосередньо пов`язана із зберіганням, обробкою, прийманням, видачою і перевезенням цінностей (пункт 1 договору про повну матеріальну відповідальність).

До посадових обов`язків ОСОБА_1 згідно з посадовою інструкцією контролера- касира ПАТ «Державний ощадний банк України», затвердженою начальником філії АТ «Ощадбанк» 01 червня 2018 року, з якою була ознайомлена позивач, відноситься, зокрема, здійснення видачі та приймання грошових коштів за рахунками клієнтів; приймання платежів на користь банку (комісійна винагорода, пеня, штраф тощо); приймання платежів в погашення кредитів; приймання комунальних та інших платежів в користь третіх осіб; здійснення виплат/приймання коштів за грошовими переказами; здійснення операцій з іноземною валютою (купівля, продаж, обмін, прийняття та інкасо), чеками; здійснення касових операцій з платіжними картками; здійснення видачі банківських платіжних карток і ПІН-конвертів для фізичних і юридичних осіб (пункт 2.1 посадової інструкції контролера касира, т.1, а.с.49-55).

Інструкцією з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк» передбачено, що касовий працівник - це операційно - касовий працівник, який безпосередньо здійснює операції з готівкою та цінностями. Установи банку мають видавати клієнтам придатні до обігу банкноти та монети національної та банкноти іноземної валют (пункт 3.1. Інструкції). Із кас банку національна валюта видається за такими видатковими касовими документами: за грошовими чеками, за заявою на видачу готівки, за видатковим касовим ордером (пункт 3.2. Інструкції). Для здійснення видаткових касових операцій клієнт надає паспорт, або документ, що його замінює. У видаткових касових документах касовий працівник перевіряє: повноту заповнення реквізитів; наявність необхідних підписів відповідальних виконавців установи банку; відповідність суми цифрами сумі літерами; належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу; наявність підпису утримувача; відповідність паперового касового документа - електронному документу (пункт 3.18. Інструкції). Після перевірки видаткового касового документа касовий працівник готує необхідну суму готівки, перевіряє підготовлену суму готівки із сумую готівки, зазначеною в касовому документі, викликає отримувача (в тих випадках, коли касовий документ був переданий касовому працівнику внутрішнім порядком після здійснення додаткового контролю) для видачі готівки (пункт 3.19. Інструкції). Видача готівки за грошовим чеком здійснюється лише особі, вказаній у грошовому чеку при наявності паспорта або документа, що його замінює (пункт 3.20. Інструкції).

При цьому судом встановлено, що 12 листопада 2019 року на ім`я начальника філії Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» надійшла заява від клієнта банку ОСОБА_3 , про те, що з банківського рахунку її матері ОСОБА_4 списані кошти без відома вкладника.

Наказом начальника філії було призначено службове розслідування за даним фактом.

Висновком службового розслідування від 30 листопада 2018 року, затвердженим начальником філії, встановлено факти систематичного порушення старшим контролером - касиром ОСОБА_5 та контролером-касиром ОСОБА_1 вимог Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк». Зокрема, у висновку зазначено, що згідно пояснень (пояснююча від 15 листопада 2018 року, пояснююча від 18 листопада 2018 року) старшого контролера ОСОБА_5 остання, починаючи з 01 червня 2013 року по жовтень 2018 року із рахунку вкладника систематично знімала та привласнювала кошти. З цією метою власноруч готувала заявки на видачу готівки, на яких особисто ставила підпис за клієнта банку ОСОБА_4 та візувала заявку одна, коли перебувала на так званому самовізі. В періоди, коли в банку працювали два контролера - касира (до березня 2016 року - ОСОБА_6 , з березня 2016 року - ОСОБА_1 ) дані заявки ОСОБА_5 візувала в них пізніше, пояснюючи, що клієнт приходив у їх відсутність. Зі слів ОСОБА_5 контролерам-касирам ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не було відомо про протиправне зняття коштів з рахунку клієнта ОСОБА_4 Контролер-касир ОСОБА_1 пояснила (пояснююча від 15 листопада 2018 року), що клієнта банку ОСОБА_4 вона не бачила і кошти йому не видавала. Операції по видачі готівки даному клієнту нею візувалися в порушення вимог нормативних документів АТ «Ощадбанк» на прохання ОСОБА_5 . Однак, про те, що таким чином ОСОБА_5 протиправно знімала готівку з рахунку клієнта ОСОБА_4 , їй відомо не було. Згідно з історією рахунку вкладника за вказаний період були зняті кошти на загальну суму 23520 грн (т.1, а.с.58-61).

У висновку також вказано, що за порушення нормативно-правових актів АТ «Ощадбанк» притягнути ОСОБА_5 і ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

У пояснювальній записці від 15 листопада 2018 року ОСОБА_1 зазначила, що клієнта банку вона не бачила і кошти йому не видавала. Операції по видачі готівки нею візувалися в порушення вимог нормативних документів АТ «Ощадбанк» на прохання ОСОБА_5 (т.1,а.с.63).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді контролера - касира банку, яка безпосередньо пов`язана зі зберіганням, обробкою, перерахуванням прийманням, видачею і перевезенням цінностей; до посадових обов`язків ОСОБА_1 , в тому числі відносилося здійснення видачі та приймання грошових коштів за рахунками клієнтів (пункт 2.1. Посадової інструкції контролера - касира).

В судовому засіданні також встановлено, що контролер - касир ОСОБА_1 візувала документи по видачі готівки клієнту без участі самого клієнта банку на прохання контролера-касира ОСОБА_5 , тобто ОСОБА_1 візувала операції по видачі готівки вкладнику банку з порушенням вимог нормативних документів АТ «Ощадбанк».

Крім того, винні дії позивачки під час виконання нею посадових обов`язків встановлені комісією банку та зафіксовані у висновку службового розслідування від 30 листопада 2018 року, у якому комісія вказала на порушення позивачкою ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.

В суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції позивачка заперечувала наявність своїх підписів на заявах про видачу готівки з рахунку клієнта банку ОСОБА_4 , хоча будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів позивачка суду не надала, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла, а при проведенні службового розслідування комісією банку сама позивачка в своїй пояснювальній записці зазначила, що візувала документи на видачу готівки вкладнику банку з недотриманням всіх вимог, про що шкодує (т.1,а.с.63).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), АТ «Державний ощадний банк України» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Поперецького Олега Володимировича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді