Провадження № 22-ц/801/2424/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуСправа № 127/12869/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., Комісарчук З.М., представника позивача адвоката Головенька В.П., відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Усова Ю.В., представника виконавчого комітету Вінницької міської ради Сторчак Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Головенька Віталія Петровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на житло,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Вінницької міської ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на житло. Позов мотивовано тим, що 1982 року для спільного проживання родині позивача була надана трьох кімнатна квартира, загальною площею 63,9 м2, що за адресою; АДРЕСА_1 . Після отримання квартири, в складі з 5 осіб, власника - ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_1 , його донька - ОСОБА_5 , її син - ОСОБА_3 , та згодом його онук - ОСОБА_2 , зареєстровані та проживають за даною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , і з того часу зареєстрований та проживає за адресою, в АДРЕСА_1 . Факт родинних відносин з даною сім`єю підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.03.1993 року, та Довідкою про проведення актового запису в книзі реєстрації № 56-1076 від 18.02.2003 року. 30.09.1993року Рішенням Вінницької міської ради м. Вінниці квартиру за адресою; АДРЕСА_1 . приватизовано в рівних долях та видано свідоцтво про право власності на житло на ім`я ОСОБА_4 (1/3), ОСОБА_1 (1/3), ОСОБА_3 (1/3). Видано відповідне свідоцтво про право власності на житло. Приватизація оформлена, не беручи до уваги того, що згода на участь у приватизації дитини позивача по справі, не була зазначена в заяві підписом жодного з батьків, і залишилась неясність в поважності причин, за яких не була проведена така реєстрація. На час приватизації житла позивач проживав в квартирі в якості члена сім`ї з своїми рідними та у відповідності з Законом України від 19.06.1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» мав рівне право на безоплатну передачу у власність частини спірного житлового приміщення. Приватизація проведена тільки за згодою та заявою трьох мешканців квартири з п`яти наявних і без згоди інших неповнолітніх членів родини, а саме позивача, як законного мешканця, якого взагалі усунено від участі в приватизації квартири з невідомих підстав. Враховуючи наведене та те, що при приватизації житлових приміщень у вищевказаній квартирі необхідна була письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, в тому числі згода ОСОБА_6 , як матері неповнолітнього сина, таких документів не було надано до відповідного відділу приватизації. Просить визнати незаконним та скасувати Рішення Вінницької міської ради м. Вінниці про приватизацію державного житлового фонду № 691 від 30.09.1993року в частині, саме пункту 547 про передачу квартири в приватну спільну власність гр. ОСОБА_4 та його дружині і синові, по адресі; АДРЕСА_1 . Скасувати свідоцтво про право власності на житло від 30.09.1993 року на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на житло відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 адвокат Головенько В.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та недотримання норм процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу відзивів не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 691 від 30.09.1993 року дозволено житловим органам приватизувати квартири з безоплатною передачею у власність у АДРЕСА_1 , що складається з 3 кімнат загальною площею 63,9 кв.м. при нормі 73,0кв.м. відновна вартість 31950 крб., з наданням житлових чеків на суму 4550 крб., передати квартиру в приватну спільну власність згідно розрахунку ОСОБА_4 , який прописаний та проживає в цій квартирі з 1982 р. Склад сім`ї 5 осіб, в т.ч. дружина, син, дочка, онук. Квартира приватизується на 3 особи, в т.ч. дружина, син, зі згоди членів сім`ї.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1993 року власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 1/ 3, ОСОБА_1 1 /3, ОСОБА_3 1/ 3.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 5 Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положення частини п`ятої статті 5 Закону № 2482-ХІІ (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначив, що приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 2482-ХІІ передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Як зазначалося вище, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_5 , зі змісту якої вбачається, що вона відмовляється від приватизації квартири АДРЕСА_2 та не має заперечень щодо приватизації іншими членами сім`ї (а.с. 73). Така заява отримана та зареєстрована органом приватизації 05 липня 1993 року.

За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі).

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх і неповнолітніх дітей.

Наведений письмовий доказ спростовує посилання позивача на те, що ОСОБА_5 було усунуто від приватизації спірної квартири та свідчить про те, що вона була обізнана про таку приватизацію та добровільно відмовилась від участі у ній.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право позивача на приватизацію не є порушеним, так як його матері ОСОБА_5 не було відмовлено у приватизації. 01 червня 1993 року ОСОБА_5 подала до виконкому Ради народних депутатів заяву про те, що відмовляється від приватизації квартири АДРЕСА_2 та не має заперечень щодо приватизації іншими членами сім`ї, що свідчить про її згоду на здійснення приватизації іншими членами сім`ї.

Крім того, колегія суддів звертає уваги на те, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду про визнання незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради про приватизацію державного житлового фонду № 691 від 30.09.1993 року.

Проте з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 була приватизована на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 30.09.1993 року.

Відтак позивач оскаржує рішення, якого фактично не існує.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Головенька Віталія Петровича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко