Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2019 Справа №607/27471/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Грицай K.M., присяжних Левицького П.Р., Гринди В.П., за участю секретаря судового засідання Стус К.І., прокурора Колесник Г.М., представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра - Старущак О.В., законних представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_3 у примусовому порядку,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник - генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП ТОКПЛ ТОР) Шкробот В.В. звернувся до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації ОСОБА_3 , 1996 р.н., обгрунтовуючи вимоги достатніми підставами для госпіталізації, передбаченими законом.

В судовому засіданні представник КНП ТОКПЛ ТОР Старущак О.В. заяву підтримала і пояснила, що ОСОБА_3 , страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих і чинить суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Хворіє з березня 2018 року, відколи вперше змінився в поведінці, тоді ж вперше лікувався стаціонарно в 7-му відділенні КНП «ТОКПЛ» ТОР. Вказала, що під час госпіталізації поводив себе агресивно, зважаючи на його стан, ОСОБА_3 не може надати усвідомленої згоди на лікування в умовах стаціонару.

Прокурор заяву про госпіталізацію ОСОБА_3 у примусовому порядку в КНП ТОКПЛ ТОР підтримала, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_4 як законний представник пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , який хворіє на психічну хворобу з 2018 року, у 2018 році проходив лікування у стаціонарі добровільно, останнім часом його стан погіршився, став агресивним, а тому вважає, що на даний час необхідне стаціонарне лікування, а тому просить помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди.

ОСОБА_2 як законний представник пояснив, що він є батьком ОСОБА_3 , який хворіє на психічну хворобу з березня 2018 року, останнім часом його стан погіршився, став агресивним, а тому вважає, що на даний час необхідне стаціонарне лікування, а тому просить помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди.

ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечив щодо його госпіталізації у психіатричний заклад.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Громадянин ОСОБА_3 , 1996 р.н. поступив на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР 25.11.2019 року о 21 год. 45 хв. по направленню швидкої допомоги, направлений черговим лікарем, доставлений у супроводі батьків з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад.

ОСОБА_3 був оглянутий комісією лікарів та за наслідками огляду Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 перебуває у стані психомоторного збудження. Інструкцій не виконує, починає голосно реготати, грубити батькам, висловлюватись нецензурно, раптово декламує вірші на російській мові, які теж насичені нецензурними висловлюваннями. На зауваження та звернення до нього не зважає. Перебуває під впливом хворобливих відчуттів та переживань. До свого стану не критичний. Комісія прийшла до висновку, що згідно ст.14 «Закону України про психіатричну допомогу», ОСОБА_3 потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт вчиняє дії, що становлять небезпеку для оточуючих.

Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Даною статтею встановлено, що при затриманні особи, як душевнохворої повинні бути дотримані вимоги, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені пояснення лікаря-психіатра, законних представників - матері та батька, письмові докази, суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_3 , хворіє важким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих і чинить суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога, лікування можливе лише в умовах стаціонару, особа вже проходила таке лікування в умовах стаціонару, а тому суд вважає, що заяву слід задовольнити та госпіталізувати ОСОБА_3 без його згоди у примусовому порядку на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.259, 263, 268, 272, 273, 342, 352, 354, 430 ЦПК України, ст. ст.14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_3 у примусовому порядку - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_3 , 1996 р.н., (місце проживання: АДРЕСА_1 ), у примусовому порядку в КНП «Тернопільську обласну клінічну психоневрологічну лікарню» ТОР (вул. Тролейбусна,14, м. Тернопіль, ) для надання відповідної психіатричної допомоги в умовах стаціонарного лікування.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копію рішення суду вручити або надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене та підписане складом суду 27 листопада 2019 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай

Присяжні: П.Р. Левицький

В.П. Гринда