У Х В А Л А

11 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 2-3392/11

Провадження № 14-105цс19

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н.П.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова, Генеральної прокуратури України, ОСОБА_6 про зняття арешту з майна, за касаційними скаргами Генеральної прокуратури України та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року у складі судді Мартинишин М. О. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у складі колегії суддів Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова (далі - ДПІ у Франківському районі м. Львова), Генеральної прокуратури України, ОСОБА_6 про зняття арешту з майна.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначали, що 16 лютого 2011 року слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи відносно ОСОБА_6 було накладено арешт на будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку за вказаною адресою та на інші речі, які знаходилися у будинку, зазначені у пунктах 1-57 протоколу про накладення арешту на майно.

Позивачі вважали, що накладення арешту на майно є безпідставним та неправомірним у зв'язку з тим, що зазначений будинок належить ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності.

Для обслуговування будинку ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку за указаною адресою. ОСОБА_3 придбала за особисті кошти котел для обслуговування будинку, а також інше майно, яке зазначене у пунктах 3, 4, 6, 8, 10 протоколу про накладення арешту від 16 лютого 2011 року, а саме: холодильник двохкамерний «Samsung», пральна машинка «АEG» 72630, шкіряний куточок світло-жовтого кольору, ванна джакузі «POOL SPA» та спальний гарнітур. При цьому ОСОБА_3 належить більярдний стіл, що був залишений на горищі в занедбаному стані попередніми мешканцями будинку та кольоровий телевізор «Sharp», який ОСОБА_3 було подаровано на її день народження у 2006 році. Майно, зазначене у пунктах 5, 7, 9, 11 вказаного протоколу від 16 лютого 2011 року, а саме: холодильник «Samsung» ДА 990630 ОВ, телевізор кольоровий марки «SONY», шкіряний куточок темно-зеленого кольору та гарнітур модель належать ОСОБА_4, яка разом із сином ОСОБА_7 з 2004 року зареєстровані та проживають у будинку по АДРЕСА_1 та користуються зазначеним майном. Також просили зняти арешт із золотих виробів, зазначених у пунктах 14-57 протоколу від 16 лютого 2011 року, які належать їм та їх дітям на праві особистої приватної власності, що були ними придбані за власні кошти, подаровані їм, успадковані та які були вилучені, але у подальшому їм повернуті.

Накладення арешту на вказане майно позбавляє позивачів можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним їм майном.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просили суд зняти арешт із зазначеного будинку, земельної ділянки та майна, арешт на яке було накладено згідно з протоколом про накладення арешту від 16 лютого 2011 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 І відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не довели, що майно, вказане у пунктах 1-57 протоколу про накладення арешту на майно, є їх особистим. При цьому позивачі не вказали конкретного майна згідно протоколу, з якого вони просили зняти арешт. Крім того, суд першої інстанції посилався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено в кримінальному провадженні, розглядаються заяви боржників на обґрунтованість арешту майна.

Суд першої інстанції вважав, що обраний позивачами спосіб захисту не відповідає статті 16 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_4, задоволено частково.

Звільнено з-під арешту майно, зазначене в протоколі про накладення арешту на майно від 16 лютого 2011 року, складеного слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6, а саме:

1/2 частину земельної ділянки площею 0,100 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого 22 березня 2000 року (пункт 1 протоколу);

1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 372 кв. м, житловою площею 122,4 кв. м, належного на праві власності ОСОБА_3 на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 05 липня 2004 року № 4038736 (пункт 1 протоколу);

шкіряний куточок (диван, два крісла) виготовлені зі шкіри світло-жовтого кольору;

каркас дивану та крісел виготовлені з дерева темно-коричневого кольору, приблизна вартість 35 тис. грн (пункт 6 протоколу);

спальний гарнітур (ліжко, трюмо із дзеркалом та дві тумби) виготовлений із деревини темно-коричневого кольору модель LS Kontrol STS серія 246, приблизна вартість 15 тис. грн (пункт 11 протоколу);

телевізор проекційний кольоровий діагональ 60 дюймів, марки «SONY» приблизна вартість 16 тис. грн (пункт 7 протоколу);

котел опалювальний фірми «Buderus Logano 124» вартістю 30 тис. грн. (пункт 13 протоколу).

ланцюг з металу жовтого кольору із шилдіком ЗАТ «Сардонікс» (маса 8,2 гр, код 282, вартість 836 грн) (пункт14 протоколу);

годинник з металу жовтого кольору «CORNAVIN» (пункт 15 протоколу);

підвіску з металу жовтого кольору з каменем червоного кольору по центру (пункт 16 протоколу);

перстень з металу жовтого кольору із шилдіком «Львівський державний ювелірний завод» (маса 2,66 гр) (пункт 17 протоколу);

підвіску з металу жовтого кольору круглої форми зі знаком «Лев» (пункт 18 протоколу);

підвіску з металу жовтого кольору круглої форми з обличчям жінки (пункт 19 протоколу);

перстень з металу жовтого кольору з каменем синього кольору, із шилдіком «Львівській державний ювелірний завод» (маса 3,79 гр) (пункт 20 протоколу);

підвіску з металу жовтого кольору у вигляді «Риби» із шилдіком «Одеській ювелірний завод» (маса 1,96) (пункт 21 протоколу);

перстень з металу жовтого кольору з червоним каменем по середині із шилдіком «ЕЮЗ» (маса 8,06 гр) (пункт 22 протоколу);

кільце з металу жовтого кольору із шилдіком «Львовское ПО «Ювелирпром» (пункт 23 протоколу);

перстень жовтого металу із чорною прямокутною вставкою та білою прямокутною (пункт 24 протоколу);

перстень жовтого металу із вставками камінців білого кольору (пункт 25 протоколу );

перстень із жовтого металу із вставками білого кольору (пункт 26 протоколу);

перстень жовтого металу із надписом Москва 80 (пункт 27 протоколу);

перстень жовтого металу із вставкою рубінового кольору (пункт 28 протоколу);

перстень жовтого металу із вставкою рубінового кольору (пункт 29 протоколу);

перстень жовтого металу із вставками каміння білого кольору та перлинами (пункт 30 протоколу);

кільце жовтого кольору (пункт 31 протоколу);

кулон у вигляді підкови із металу жовтого кольору (пункт 32 протоколу);

кулон із зображенням жінки із металу жовтого та білого кольору (пункт 33 протоколу);

перстень жовтого металу із 3 вставками камінчиків білого кольору (пункт 34 протоколу);

кулон у вигляді ромба із металу жовтого кольору (пункт 35 протоколу);

ланцюжок з металу жовтого кольору із 3-ма рулончиками 1-хрестик, 2-овальпої форми, 3-овальної форми із вставками білого кольору (пункт 36 протоколу);

перстень жовтого кольору із вставками двох камінчиків білого кольору (пункт 37 протоколу);

хрестик із застібкою жовтого кольору (пункт 38 протоколу);

ланцюжок із металу жовтого кольору із хрестиком жовтого кольору Ісуса Хреста білого кольору (пункт 39 протоколу);

кульчики жовтого металу із вставкою металу білого кольору (пункт 40 протоколу);

кульчики жовтого металу із вставкою металу білого кольору (пункту 41 протоколу);

ланцюжок із металу жовтого кольору (пункт 42 протоколу);

хрестик із металу жовтого кольору із вставкою металу із білого кольору (пункт 43 протоколу);

кулон круглої форми із зображенням стрільця жовтого кольору (пункт 44 протоколу);

ланцюжок із металу жовтого кольору (пункт 45 протоколу);

шпильку із металу жовтого кольору із камінчиком жовтого кольору (пункту 48 протоколу);

кулон круглої форми із металу жовтого кольору (пункт 50 протоколу);

ланцюжок із металу жовтого кольору (пункт 51 протоколу);

браслет із металу жовтого кольору (пункт 52 протоколу);

сережку із металу жовтого із білою вставкою та вставкою металу білого кольору (пункт 53 протоколу).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з урахуванням положень статті 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, враховуючи вимоги статті 79 СК України, відповідно до якої частки майна дружини та чоловіка є рівними, 1/2 частина спірного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_3, у зв'язку з чим вона підлягає виключенню з протоколу накладення арешту на майно від 16 лютого 2016 року.

Наказом департаменту землеустрою та планування забудови міста від 02 грудня 1999 року № 322, державним актом про право приватної власності на землю, виданим 22 березня 2000 року, підтверджується безоплатна передача у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, тобто, зазначена земельна ділянка безоплатно набута ОСОБА_3 у власність за час шлюбу внаслідок приватизації нею земельної ділянки, що перебувала у її користуванні, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку.

Спільна сумісна власність подружжя належить подружжю, незалежно від того, на чиє ім'я видано та оформлено документи.

Щодо іншого майна, зазначеного в протоколі накладення арешту на майно від 16 лютого 2011 року, з якого позивачі просили зняти арешт та свої вимоги обґрунтовували з посиланням на положення частини другої статті 57 СК України, указуючи, що частина ювелірних виробів була придбана ними за їх власні кошти, частина з них була подарована, апеляційний суд вважав, що ювелірні вироби є особистою приватною власністю позивачів, право власності на які належить виключно їм, а тому ювелірні вироби (коштовності) підлягають звільненню з під арешту.

У січні 2017 року Генеральна прокуратура України звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постановлені у справі судові рішення та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Генеральна прокуратура України зазначала, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Генеральна прокуратура України вважала, що обставини справи та вимоги закону унеможливлюють вирішення судом спору про звільнення майна з-під арешту у порядку цивільного судочинства.

Оскільки арешт на майно ОСОБА_6 було накладено у кримінальному провадженні, питання про його зняття необхідно вирішувати за правилами кримінального судочинства у суді, який ухвалив вирок.

У лютому 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просять скасувати постановлені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно не було застосовано положення статті 30 ЗК України 1990 року, не було враховано вимоги статті 59 КК України.

Зазначали, що з 1997 року до березня 2005 року вони проживали окремо, фактично припинивши шлюб, у зв'язку з чим ОСОБА_3 вважала, що придбаний нею будинок є її особистим майном, а тому просила суд застосувати до спірних правовідносин статтю 28 КпШС, яку помилково не було застосовано судом, хоча вона на неї посилалася, та не було наведено у рішенні мотивів відхилення цих доводів.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Генеральної прокуратури України, витребувано її з суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2019 року справу отримано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 403 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 13 лютого 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки Генеральна прокуратура Україниоскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

ВеликаПалата Верховного Суду вважає мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року, обґрунтованими та приймає справу до розгляду.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною тринадцятою вказаної статті розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 401 - 404, підпунктом 7 пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова, Генеральної прокуратури України, ОСОБА_6 про зняття арешту з майна, за касаційними скаргами Генеральної прокуратури України та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження на 10 квітня 2019 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: вул. Пилипа Орлика, 8, м. Київ.

3. Надіслати копію цієї ухвали учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. С. Золотніков О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв О. Г. Яновська