ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №573/1209/19

Провадження № 22-ц/816/4898/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30 серпня 2019 року (суддя Кліщ О.В., дата складення повного тексту рішення не зазначена) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

11 липня 2019 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення кредитного боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачкою, як позичальницею, 06 жовтня 2012 року був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Скориставшись грошима, відповідачка не виконала договірного зобов`язання із своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з боргу по кредиту у розмірі - 4952,31 гривень, боргу по процентам за користування кредитом за період з 06 жовтня 2012 року по 31 травня 2018 року у розмірі 115616,98 гривень. Всього позивач просив стягнути на свою користь 120596,29 гривень.

Заочним рішенням Білопільським районного суду Сумської області від 30 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 4.952,31 гривень та 78,76 гривень судових витрат, а всього: 5031,07 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у стягненні відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. За доводами апеляційної скарги встановивши, що банк надав кредит, якій відповідачка не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Судом першої інстанції проігноровано, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Суд допустив грубіє порушення основоположних норм банківського кредитування, а також норм цивільного та міжнародного права, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з доводами апеляційної скарги не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та вказав, що матеріали справи не містять підтверджень, що позичальниця ознайомилася і погодилася з Витягом з Тарифів та Витягом з Умов підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Апеляційний суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Обставини укладення сторонами кредитного договору 06 жовтня 2012 року, використання позичальницею кредитних коштів банку та утворення заборгованості по тілу кредиту у сумі 4952,31 гривні заявником апеляційної скарги визнаються, рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно, факт укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 06 жовтня 2012 року та виникнення боргу по тілу кредиту у сумі 4952,31 гривні апеляційний суд вважає встановленими обставинами, які у даній справі доказуванню не підлягають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за Кредитним договором № б/н від 06 жовтня 2012 року станом на 31 травня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 120596,29 гривень та складається з 4952,31 гривень заборгованість за кредитом та 115616,98 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 06 жовтня 2012 року по 31 травня 2018 року (а.с. 5-6).

Крім розрахунку заборгованості по кредиту до позовної заяви також було додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06 жовтня 2012 року, яка була оформлена на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7) та копію паспорта, який оформлений на ОСОБА_1 та виданий в серпні 2013 року (а.с. 33-34).

Також до позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8) та Умови і Правила надання банківських послуг без дати їх затвердження банком та без підпису позичальниці ОСОБА_1 (а.с. 9-32).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Проте, вказані вище письмові докази у виді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06 жовтня 2012 року (а.с. 7) не є належними доказами, оскільки в копії цього документу відсутня інформацію щодо предмета доказування, в той час як заповнені лише анкетні данні відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не був позбавлений можливості надати як суду першої інстанції, так і апеляційному суду належним чином виготовлені копії документів або їх оригінали, якими, на його думку, підтверджуються умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, а також інші умови кредитування, проте належних доказів на підтвердження своїх вимог апеляційному суду не надає.

Отже, ураховуючи встановлений місцевим судом факт укладення кредитного договору 06 жовтня 2012 року та відсутність погоджених між сторонами цього договору умов щодо розміру плати за користування кредитом, розміру комісії та відповідальності за невиконання договору, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів та вимог апеляційної скарги.

Стосовно тверджень позивача про те, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг колегія суддів зазначає наступне.

Кредитний договір між сторонами спору був укладений шляхом приєднання відповідачки до запропонованих банком умов кредитування, тобто фактично був укладений договір приєднання. Відтак, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі споживачу банківських послуг і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, зокрема, які стосуються процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за невиконання умов договору.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме додані до позовної заяви Умови та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказаний документ на момент отримання позичальницею кредитних коштів взагалі містив будь-які умови кредитного договору, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії чи неустойки за неналежне викання умов договору.

Таким чином, за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачці умови кредитування надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальницею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене вище та обставини того, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпис ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 жовтня 2012 року шляхом підписання заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір плати за користування кредитом, тобто процентів, комісію та відповідальність за невиконання умов договору у виді неустойки, тобто банк не мав права здійснювати нарахування 115616,98 гривні боргу по процентам за користування кредитом, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог є правильним.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30 серпня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик