РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 637/1345/19

2/637/335/19

02 грудня 2019 року селище Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в селищі Шевченкове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Волоськобалаклійської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2019 року позивач по справі звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує, що в 1980 році, перебуваючи в Шевченківському районі, маючи намір оселитися в сільській місцевості, вона від жителів села В. Балаклія Шевченківського району Харківської області, дізналася що в селі є декілька будинків, в яких ніхто не мешкає, так як власники відсутні. По АДРЕСА_1 вона побачила будинок АДРЕСА_1 , в якому ніхто не мешкав, а подвіря його було в занедбаному стані.

Дізнавшись, що в будинку немає власника вона в тому ж 1980 році оселилася у зазначеному будинку, в якому мешкає по сьогоднішній день, тобто, більше 39 років.

У зв`язку з відсутністю у позивача належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на нерухоме майно вона не може повноцінно володіти та розпоряджатися будинком, внаслідок чого змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

У 2017 року позивачем була замовлена технічна документація на присадибну земельну ділянку площею 0,2500 га, на якій розташований житловий будинок та земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 1:02:000:0238, земля перебуває в комунальній власності В.Балаклійської сільської ради. Після цього, вона звернулася до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на житловий будинок, де 03 серпня 2018 року отримала відмову державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 в проведенні державної реєстрації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного позивач вважає, що вона є добросовісним набувачем майна, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача адвокат Томчук Д.С. (а.с.28, 29, 30) підтримав позовні вимоги позивачки та зазначив, що у вказаному житлі позивач разом зі своєю сім`єю, а саме: дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проживає більше 39 років, добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим житлом, утримує його, підтримує в належному стані, сплачує комунальні послуги, тому просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Представник відповідача - Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду лист (а.с. 36), про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не надав (а.с.36).

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов`язані за набувальною давністью.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В 1980 році, позивач разом зі своєю сім`єю, а саме: дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 оселилась в сільській місцевості в селі АДРЕСА_1 , в якому ніхто не мешкав. З 1980 року вона мешкає у зазначеному будинку, по даний час.

За час проживання у будинку АДРЕСА_1 , протягом 39 років позивач проводила ремонт в будинку, зробила благоустрій подвір`я і земельної ділянки до житлового будинку.

За весь час проживання у вищевказаному будинку ніхто претензій до позивача по справі не пред`являв стосовно її проживання у ньому.

Згідно довідки виконавчого комітету Волоськобалаклійської сільської ради № 359 від 30.07.2018 року, копія якої міститься в матеріалах справи, земельна ділянка, прилегла до житлового будинку АДРЕСА_1 не приватизована і знаходиться у комунальній власності Волоськобалаклійської сільської ради (а.с.8).

Згідно Акту обстеження житла, складеного депутатом Волоськобалаклійської сільської ради, а також сусідів позивача від 14.08.2019 року, вбачається, що з 1980 року по теперішній час у будинку АДРЕСА_1 проживає позивач по справі ОСОБА_2 , разом зі своєю родиною (а.с.19).

Згідно довідки КП «Шевченківське бюро технічної інвентаризації» № 91 від 16.08.2019 року, в архівних реєстраційних матеріалах підприємства станом на 31.12.2012 року за адресою: АДРЕСА_1 майно не зареєстроване (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Положеннями статей 16, 344, 396 ЦК, передбачено, що до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю виникає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Зміст частини першої статті 344 ЦК передбачає, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно розяснення, в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

З довідки Волоськобалаклійської сільської ради вбачається, що згідно запису в по господарській книзі № 5 будинок АДРЕСА_1 має особовий рахунок № НОМЕР_1 і в ньому проживає позивачка зі своєю сім`єю (а.с.7).

Свідки по справі односельці позивачки, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , в суді підтвердили, що знають позивачку з 1974 року, позивачка посилилась в спірний будинок в 1980 році, так як даний будинок пустував, раніше в ньому проживав їх односелець який помер і будинок був нічий.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Представник позивача довів факт набуття права власності за набувальною давністю, законність об`єкту володіння прийняття майна в експлуатацію, добросовісність володіння- без умислу причинити шкоду іншій особі, безперервність, відкритість володіння - дії особи, як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок.

Давність володіння безперервність володіння, проживання і користування будинком.

Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позивачка довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 30 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, ЦПК України,

ст.ст. 328, 344, ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок загальною 56,8 кв.м. та господарські будівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вона мешкає з 1980 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду, або через Шевченківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 04.12.2019 року.

Суддя Шевченківського

районного суду С. М. Стеганцов