Єдиний унікальний номер 233/5526/15-ц Номер провадження 22-ц/804/119/19
Головуючий у 1 інстанції Маліков О.С.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання : Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу №233/5526/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання договору поруки недійсним,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» ,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької від 27 квітня 2018 року (суддя Малінов О.С.), ухваленого в приміщенні Костянтинівського міськрайооного суду Донецької області, повний текс рішення виготовлено 07 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «Експобанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 20 вересня 2007 року між Товариством з ТОВ КБ «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «Експобанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №45/АК-2007 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 32000,00 доларів США строком до 20 вересня 2014 року зі сплатою 12 % річних від суми кредиту. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором з відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки від 20.09.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 несе відповідальність за порушення умов договору кредиту як солідарний боржник. У порушення умов договору та чинного цивільного законодавства відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28 серпня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 28414,39 доларів США (або у гривневому еквіваленті 608798,25 грн.), заборгованість за нарахованими процентами - 11556,62долари США (або у гривневому еквіваленті 247608,70 грн.); заборгованість за комісією - 8351,31 грн.; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 21.11.2007 року по 28.08.2015 року - 355975,60 доларів США (або у гривневому еквіваленті 7 627027,21 грн.); пеня за несвоєчасну сплату процентів - з 21.11.2007 року по 28.08.2015 року - 195058,58 доларів США (або у гривневому еквіваленті - 4 179267,09 грн.); пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії за період з 19.11.2007 року по 28.08.2015 року - 179239,98 грн., а разом 591005,20 доларів США та 187591,29 грн., яку позивач просить стягнути з солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом , в обґрунтування якого зазначила, що ніякого договору поруки не підписувала, поручителем колишнього чоловіка за даним договором кредиту не виступала. На день підписання договору поруки вона перебувала із малолітньою дитиною на стаціонарному лікуванні. Просила призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу та визнати договір недійсним.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Експобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Експобанк» про визнання договору поруки недійсним, задоволено: визнано недійсним договір поруки б/н від 20 вересня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_2 Стягнуто з ПАТ КБ «Експобанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у сумі 5 942,40 грн. Стягнуто з ПАТ з КБ «Експобанк» на користь держави судовий збір у сумі 1600,00 грн.

З зазначеним рішенням не погодився ПАТ КБ «Експобанк» подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення їх позову у повному обсязі та відмову в задоволені зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції послався на те, що позбавлений можливості оглянути оригінали кредитного договору, проте не звернув уваги на те, що вимогами ст. 64 ЦПК України , що діяв на час розгляду справи, передбачено , що суд за клопотанням , осіб які беруть участь у розгляді справи, має право вимагати оригінали, проте таке клопотання учасниками справи не заявлялось, суд не мав права за власної ініціативи витребувати оригінали документів. Наявна в матеріалах копія кредитного договору завірена «мокрою» печаткою Банку, що свідчить про допустимість зазначеного доказу. В матеріалах справи містяться докази, які підтверджують видачу кредиту та погашення кредиту, це виписка з особистого рахунку та заява на видачу готівки. Судом не враховано, що відповідач частково здійснював погашення кредиту, про що свідчить виписка з особистого рахунку, яку суд не дослідив належним чином. Також невірним є висновок суду, що ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредиту, оскільки матеріали справи містять виписку по особистому рахунку, заяву на видачу , детальний розрахунок заборгованості, суд не надав належної оцінки цим доказам. Суд не з'ясував ту обставину, що п.3.3. кредитного договору передбачено, що Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_2 і на який перерахував кошти. Після перерахунку відповідач користувався та розпоряджався коштами. Суд не врахував, що після перерахунку коштів на зазначений рахунок, відповідач скористався ними на власний розсуд, а саме придбав автомобіль. Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню. Також невірним є висновок суду, про те, що суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки розрахунок заборгованості містить всі необхідні данні для встановлення розміру заборгованості. Також невірними є висновки суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову про визнання договору поруки недійним, договір який не укладався.

Представник позивача в судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( т.2 а.с. 232 )

Представник відповідачів в судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ПАТ «Експобанк» надані суду копії договору кредиту №45/АК-2007 від 20 вересня 2007 року, відповідно до п.1.1 Банк надає Позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 32000 доларів США для придбання автомобіля «MitsubishiLancer» із закінченням строку користування кредитом 20 вересня 2014 року, пунктом 3.3 якого передбачено, що видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівкових коштів через касу банку протягом одного дня після підписання цього договору, та із графіком прогнозованих погашень по кредиту - Додаток №1; копія заяви на видачу готівки №08 від 20 вересня 2007 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав готівкою 32000 доларів США або 161600,00 гривень; договір поруки від 20.09.2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно п.1.2 якого ОСОБА_2 відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі за повернення кредиту 32000 доларів США (т.1,а.с.10-18). Згідно висновку призначеної ухвалою суду від 28.08.2017 року за клопотанням позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 судової почеркознавчої експертизи №1698 від 29.11.2017 року, проведеної експертом Донецького науково-дослідного інститут судових експертиз: «підписи від імені ОСОБА_2, що розташовані в оригіналі Договору поруки від 20 вересня 2007 року на першому аркуші в рядку «Поручитель» та другому аркуші в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» в графі «СТОРОНА 2. ПОРУЧИТЕЛЬ» - виконана не ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а іншою особою» (т.2,а.с.169-171).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Експобанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов'язань, що обумовлює беззаперечне подання суду відповідного оригіналу договору банківського кредиту або ж його належним чином завіреної копії, доказів отримання відповідачем готівки, детальний розрахунок заборгованості із зазначенням періоду оплати, нарахованих та фактично сплачених сум за кожним видом платежу, передбаченому договором, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторони. Всупереч зазначеним вимогам відповідачем не надано суду таких доказів. Суд не може визнати у якості належного та допустимого доказу Договір кредиту №45/АК-2007 від 20 вересня 2007 року, відповідно до п.1.1 якого Банк надає Позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 32000 доларів США для придбання автомобіля «Mitsubishi Lancer» із закінченням строку користування кредитом 20 вересня 2014 року, пунктом 3.3 якого передбачено, що видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівкових коштів через касу банку протягом одного дня після підписання цього договору, та заяву на видачу готівки №08 від 20 вересня 2007 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав готівкою 32 000 доларів США або 161 600,00 гривень, оскільки зазначені у них дані суперечать іншим доказам, дослідженими судом, а саме показанням відповідача ОСОБА_1, допитаного у якості свідка, в частині розміру отриманого кредиту, його безготівкової форми, підтверджуються також наданим ним актом звірки з автосалоном «Ніко-Україна», де зазначена повна вартість придбаного ним автомобіля 94 250,00 грн., а також форма розрахунку - безготівковий платіжним дорученням № НУ040460 від 21.09.2007 року (т.2,а.с.57-66). При цьому з урахуванням діючого на вересень 2007 року офіційного курсу НБУ - 5,05 грн. за 1 долар США, вартість автомобіля у доларовому визначенні приблизно становить 18 663 доларів (94250,00/5,05), що також підтверджує показання ОСОБА_1 в частині розміру потрібної йому суми кредиту. Крім того, безпосередньо із заяви на видачу готівки № 08 від 20 вересня 2007 року неможливо встановити яку суму та у якій валюті отримав відповідач, оскільки договір кредиту не передбачає надання кредитних коштів у іншій, окрім доларів США, валюті. Так само як і в квитанціях, наданих відповідачем, про погашення ним кредиту зазначені суми в обох валютах (т.2,4-34). З урахуванням вищенаведеного, суд позбавлений можливості визначити розмір та наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем.

Проте таки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 вересня 2007 року муж ПАТ КБ «Експобанк», який є правонаступником ТОВ КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 було украдено кредитний договір № 45/АК-2007, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 32 000 доларів США на придбання автомобіля «Mitsubishi Lancer». (т.2 а.с. 62-65).

Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені графіком (Додаток № 1 до цього договору), але не пізніше 20 вересня 2014 року.

Пунктами 1.3, 3.5, підпунктом 4.5.1 пункту 4.5 кредитного договору передбачено, що позичальник щомісяця, протягом строку дії цього договору, до 20 числа кожного місяця, сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 12,0 % річних та комісію за кредитне обслуговування в розмірі 0,2 % від залишку заборгованості за кредитом.

За несвоєчасне повернення кредиту/частини кредиту, несвоєчасну сплату процентів, несвоєчасну сплату комісії за кредитне обслуговування позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 % від суми боргу за кожний день прострочення (пункти 5.2, 5.3 кредитного договору).

Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору для забезпечення своїх зобов'язань за цим договором позичальник передає банку у заставу автомобіль, що купується .

Вимогам ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Вимогами ч.1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В той час, ч.1 ст. 78 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Спірний кредитний договір відповідає вимогам діючого законодавства, у встановленому законом порядку не оспорювався, недійсним не визнавався, договір стосується предмету доказування, доказів того, що він одержаний з порушенням порядку встановленого законом, суду не надавалось, тому висновки суду про неналежність та недопустимість зазначеного доказу є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що договір суперечить іншим доказам по справі. а саме поясненням відповідача ОСОБА_1, допитаного у якості свідка, в частині розміру отриманого кредиту, його безготівкової форми, підтверджуються також наданим ним актом звірки з автосалоном «Ніко-Україна», де зазначена повна вартість придбаного ним автомобіля 94 250,00 грн., а також форма розрахунку - безготівковий платіжним дорученням № НУ040460 від 21.09.2007 року (т.2,а.с.57-66). При цьому з урахуванням діючого на вересень 2007 року офіційному курсі НБУ - 5,05 грн. за 1 долар США, вартість автомобіля у доларовому визначенні приблизно становить 18 663 доларів (94250,00/5,05).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1, 04.09.2007 року, звернувся до КБ «Експобанк» з заявою про надання кредиту на придбання автомобіля у розмірі 32 000 доларів США, заява написана ним власноручно ( т.1 а.с.5), доказів, яки б спростовували цю обставину ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано, крім того, суд першої інстанції цьому доказу не надав жодної оцінки.

Крім того, у самому кредитному договорі, який був підписаний відповідачем ОСОБА_1 зазначено, що Банк надає кредит саме у розмірі 32 000 доларів США, що також судом першої інстанції не враховано та не досліджено.

Також матеріали справи містять заяву про видачу готівки № 08 від 20 вересня 2007 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав кредит, згідно кредитного договору №45/АК-2007 від 20.09.2007 року у розмірі 32 000 доларів США, що еквівалентно 161 6000,00 грн., що також підтверджено випискою з особистого рахунку № НОМЕР_2 ( а. с.97), згідно якої банк перерахував грошові кошті у розмірі 32 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 161 6000,00 грн., яка також судом першої інстанції не досліджувалась, та цьому доказу не надано жодної оцінки.

Необґрунтованими та зробленими на припущеннях є твердження суду першої інстанції, що вартість автомобіля, придбаного ОСОБА_1 за спірним кредитним договором становить 94 250,00 грн, що підтверджено актом взаємних розрахунків за період з 01.01.2007 року по 04.03.2011 року з автосалоном «Ніко-Україна», оскільки даний документ по перше не підписаний самим ОСОБА_1, по друге містить ряд суперечок з іншими матеріалами справи, яким суд не надав жодної оцінки.

Як вбачається із зазначеного акту, зробити однозначний висновок що даний акт є належним та допустимим доказам по цій справі, не можливо, оскільки як вбачається із самого акту оплата за автомобіль Ланцер , ОСОБА_1 була проведена за договором від 12.09.2007 року. Крім того, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 до матеріалів справи було долучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», 2007 року випуску від 13.09.2007 року тобто зазначений автомобіль був зареєстрований раніше ніж відповідач отримав кредит за спірним кредитним договором. Також у свідоцтві в графі « особливі відмітки» зазначено, кредит КБ «Експобанк» № 175433 від 14.08.2007 року, тобто. (т.2 а.с.50-51).

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сам відповідач ОСОБА_1 не заперечував факт отримання кредитних коштів у позивача.

Згідно з вимогами п.1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Костянтинівка.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Костянтинівка.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1, який проживає у м. Костянтинівка, пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості нарахована з 21.11.2007 року по 23.09.2014 року таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» за період з 14.04.2016 року по 23.09.2014 року.

Розрахунки заборгованості за кредитним договором, що надані позивачем, відповідачем ОСОБА_1 не спростовувались, також із розрахунків вбачається , що фактично вони проведені до 20.09.14 року , тобто до моменту закінчення кредитного договору, заява про застосування строків позовної давності не надавалась, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 45/АК-2007 від 20.09.2007 року станом на 28.08.2015 року у загальному розмірі 534 385,74 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 11 449 588,55 грн., із них: прострочена заборгованість за кредитом - 28 414,39 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 608 798,20 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 11 556,62 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 247 608,67 грн., пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості, яка складається із пені на заборгованість по тілу кредиту та пені на заборгованість з уплати процентів з 21.11.2007 року по 14.04.2016 року у розмірі 494 414,73 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 10 593 181,70 грн.

Проте не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за нарахованою щомісячної комісією за кредитне обслуговування у розмірі 8 351,31 грн. та пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії за період з 19.11.2007 року по 28.08.2015 року у сумі 179 239,98 грн.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому Банк нараховував, а відповідач повинен сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, тобто за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Експобанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № б/н, за яким поручитель зобов'язалася перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів, комісії та неустойки.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 28 серпня 2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед банком становила 591 005,20 доларів США та 187 591,29 грн., (по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 12 850 292,53 грн.) з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 28 414,39 доларів США, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 11 556,62 доларі США,прострочена заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування - 8 351,31 грн., пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 21.11.2007 року по 28.08.2015 року - 355 975, 60 доларів США , пеня за несвоєчасне сплату нарахованих процентів за період з 21.11.2007 року по 28.08.2005 року - 195 058,58 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії за період з 19.11.2007 року по 28.08.2015 року -1 79 239,98 грн.

Доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову в задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Проте необґрунтованими є доводи апеляційної скарги , що суд першої інстанції в порушення вимог діючого законодавства задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та визнав недійсним договір поруки.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи було проведено судову почеркознавчу експертизи №1698 від 29.11.2017 року, згідно якої встановлено, що спірний договір поруки ОСОБА_2 не підписувала, тому наданий ПАТ «Експобанк» договір поруки містить ознаки фальсифікації та підлягає визнанню недійсним, як такий, що не відповідає вільному волевиявленню учасника (п.3 ст.203 ЦК України)

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що підтвердження своїх позовних вимог позивач надав договір поруки від 20.09.2007 року укладений між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно п.1.2 якого ОСОБА_2 відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі за повернення кредиту 32000 доларів США (т.1,а.с.10-18). Згідно висновку призначеної ухвалою суду від 28.08.2017 року за клопотанням позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 судової почеркознавчої експертизи №1698 від 29.11.2017 року, проведеної експертом Донецького науково-дослідного інститут судових експертиз: «підписи від імені ОСОБА_2, що розташовані в оригіналі Договору поруки від 20 вересня 2007 року на першому аркуші в рядку «Поручитель» та другому аркуші в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» в графі «СТОРОНА 2. ПОРУЧИТЕЛЬ» - виконана не ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а іншою особою» (т.2 а.с.169-171).

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Тобто, договір поруки є двостороннім правочином, який укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Він зазвичай лише здійснює підготовчі дії до укладення договору поруки, підшукуючи поручителя і одержуючи його згоду.

У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв'язку з невідповідністю його вимогам частин третьої і п'ятої статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до частини 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до пп. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI(в редакції, яка діяла на час подання первісної позовної заяви),за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання первісної позовної заяви), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Згідно до п. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI, за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання зустрічної позовної заяви), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно пп. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI(в редакції, яка діяла на час подання зустрічної позовної заяви), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою визначено ставку судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп. 6 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI (в редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги), за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами встановлюється ставка судового збору у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 071,30 грн. ( пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та з ОСОБА_1 на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 5 481 грн. (пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької від 27 квітня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та судового збору скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», заборгованість за кредитним договором № 45/АК-2007 від 20.09.2007 року станом на 28.08.2015 року у загальному розмірі 339 979,69 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 7 284 302,85 грн., із них: прострочена заборгованість за кредитом - 28 414,39 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 608 798,20 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 11 556,62 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 247 608,67 грн., пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 21.11.2007 року по 28.08.2015 року у розмірі 300 008,68 доларів США, що по курсу НБУ станом на 28.08.2015 року у гривневому еквіваленті складає 6 427 895,98 грн.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 45/АК-2007 від 20.09.2007 року з ОСОБА_1, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір в розмірі 2 071,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5 481 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста