РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
за участю представника ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
26.10.2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою №1), та підлягає зняттю з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. Позивач зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана квартира не приватизована та знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». Відповідач є сином позивача, та більше як 10 років тому пішов з дому, та у вказаній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, та спірним житлом не користується. Позивач змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, нести додаткові витрати, що унеможливлює отримання субсидії, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.
Відповідач своїм право на подання відзиву не скористався.
Представником третьої особи ХМР надано до суду пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відсутність доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_1 та позивач в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, в тому числі і на сайті судової влади України.
Треті особи в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином та своєчасно.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та третіх осіб та за наявними в справі доказами.
26.10.2018 року вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді від 01.11.2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем 15.11.2018 року.
Ухвалою судді від 19.11.2018 року було прийнято до розгляду дану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 04.02.2019 року було закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті, та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Судом встановлено, що відповідач є сином позивача.
Позивачу та її донці ОСОБА_7 видано обмінний ордер на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира на даний час є не приватизованою.
Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 31.05.1990 року, що підтверджується довідкою про зареєстрованому у житловому приміщенні осіб від 04.09.2018 року.
Відповідач протягом десяти років не проживає у спірній квартирі.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що відповідач дійсно протягом 10 років не мешкає у спірній квартирі, та його речей там не має.
Вказаний факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача як користувача, та змушує нести додаткові витрати, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.
Члени сім'ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім'ї власника житла, які пов'язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов'язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.
За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.
Як роз'яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення (припинення) права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), та не відноситься до повноважень суду.
Таким чином, встановивши, що відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі протягом багатьох років, оплату комунальних послуг не здійснює, та доказів того, що створені перешкоди для вселення відповідача у вказану квартиру протягом останнього року матеріали справи також не містять, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, а саме визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, а в іншій частині позову про зняття відповідача з місця реєстрації, суд вважає за доцільне відмовити за вказаних обставин. А посилання представника третьої особи ХМР щодо не надання належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог є необгрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 11 березня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ