КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/1313/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15404/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Миколаєць І.Ю., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 22 953,87 грн. за кредитним договором №б/н від 20 вересня 2016 року та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 20 вересня 2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 9 130,53 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертав увагу на те, що відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13 листопада 2018 року утворилася заборгованість, яку просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі - 22 953,87 грн., яка складається з наступного: 8 825,31 грн. - заборгованість за кредитом; 4 565,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8 119,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1 443,69 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 2-3).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 вересня 2016 року в розмірі 8 825,31 грн. - тіло кредиту, а також 1 921,00 грн. судового збору. У задоволенні інших вимог відмовлено (а.с. 48-51).

Не погодившись з рішенням районного суду, 16 жовтня 2019 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилова О.Л. направила поштою апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, просила його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 53-55).

На обґрунтування скарги зазначила, суд першої інстанції не дослідив належним чином докази про справі. Зокрема суд не звернув уваги на те, що відповідач, користуючись кредитними коштами та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердила укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Так, Генеральною угодою, яка укладена з відповідачем 20 вересня 2016 року, визначена сума кредиту, відсоткова ставка, пеня та штраф. Тобто при укладенні Генеральної угоди між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 21 вересня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 5).

За змістом анкети-заяви відповідач погодилася, що вищевказана анкета-заява, разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг.

При цьому, анкета-заява не містить інформацію яку саме з перелічених в ній карток бажала замовити відповідач та яка була видана платіжна (кредитна) картка, строк дії цієї картки та який рахунок відкривається на ім`я відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20 вересня 2016 року. Згідно з п. 2.1. Генеральної угоди Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 9 130,53 грн. на строк 36 місяців з 20 вересня 2016 року по 30 вересня 2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 2% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платіж у сумі 358,22 грн. для погашення заборгованості (а.с. 6).

Пунктом 2.2. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день по зобов`язаннях, строк яких настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 443,69 грн.

Пунктом 2.8. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні умов кредиту щодо погашення заборгованості позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.

Пунктом 2.11. Генеральної угоди передбачено, що позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь-якому відкритому в банку рахунку відповідно до Умов та правил.

У Генеральній угоді позичальник вказала, що вона ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами, своїм підписом підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також позичальник вказала, що згодна, що ця Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складає між нею і банком кредитний договір (а.с. 6).

Також до угоди було додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 7-30).

До позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучив розрахунок заборгованості за договором №б/н від 20 вересня 2016 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , за якими станом на 20 вересня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі - 22 953,87 грн., яка складається з наступного: 8 825,31 грн. - заборгованість за кредитом; 4 565,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8 119,23 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1 443,69 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с. 4).

Банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача позивач не надавав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону №3682-XII від 15 грудня 1993 року, чинній на день подання позову) якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для пред`явлення вимоги може бути будь-яка з чотирьох умов, що визначені у ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Зважаючи на наведене, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці, є достатньою підставою для реалізації банком права вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, незважаючи на наявність чи відсутність інших умов, зазначених у згаданій статті Закону України «Про захист прав споживачів». Правилами ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено, що направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів є обов`язковою умовою, яка має передувати зверненню з відповідним позовом до суду. Пред`явлення позову про дострокове погашення заборгованості, за своєю правовою природою, є пред`явленням такої вимоги позичальнику, а тому банком не допущено порушень порядку пред`явлення такої вимоги боржнику. Обрання певного способу пред`явлення вимоги належить до прав кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і одразу у судовому, оскільки безпосередня заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Умови кредитного договору не містять чіткої вимоги щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, в разі її невиконання - у судовому.

Зважаючи на наведене, пред`явивши позов до суду, Банк скористався своїм правом заявлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Заборона щодо пред`явлення позову без пред`явлення досудової вимоги за таких фактичних обставин законом чи договором не встановлена.

Отже, пред`явивши позов про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, кредитор відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №398/4514/15-ц.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту, проценти за користування кредитними коштами.

Пунктом 2.8. Генеральної угоди встановлено, що при порушенні умов кредиту щодо погашення заборгованості позичальник виплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на Генеральну угоду та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету та Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені за прострочення погашення кредиту, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 вересня 2016 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили письмово відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позов лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, не звернув уваги на те, що згідно з п. 2.1. Генеральної угоди Банк передбачено сплату відсотків в розмірі 2% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платіж у сумі 358,22 грн. для погашення заборгованості. Також пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1 443,69 грн. у разі прострочення.

З огляду на наведене, вимоги Банку про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 4 565,64 грн. та штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 1 443,69 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею та комісією у розмірі 8 119,23 грн. задоволенню не підлягають, оскільки у Генеральній угоді та заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування свідчить про подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення.

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника на користь Банку суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 8 825,31 грн.

На підставі вищевказаних вимог законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, проте необґрунтовано відмовив в задоволенні позову про стягнення процентів та штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () - 4 565 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 64 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом та штраф у сумі 1 443 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн. 69 коп. за договором № б/н від 20 вересня 2016 року.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова