Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 235/1616/17

провадження № 61-10094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В.М. Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Будулуци М. С., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») про стягнення заборгованості з оплати праці.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він з 03 липня 2007 року до 12 серпня 2010 року працював у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» гірничим робітником з ремонту гірничих виробок.

Наказом від 26 серпня 2010 року № 865ку звільнений з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Зазначав, що за час роботи у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» відповідач сплачував йому меншу, ніж передбачено Колективним договором підприємства, оплату за роботу за кодами № 109, 135 (за нічні і вечірні умови праці).

Зокрема, у липні і серпні 2010 року відповідач нарахував та сплатив йому оплату за роботу в нічний та вечірній час, виходячи з тарифної ставки 20,60 грн на годину, а повинен був нарахувати та сплатити, виходячи з тарифу 22,77 грн за годину.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнень просив стягнути з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» шляхом перерахування на його картковий рахунок № 526687, відкритий у акціонерному товаристві «Комерційний банк «ПриватБанк», 10,00 грн недоплаченої йому заробітної плати за роботу у вечірній та нічний час у липні-серпні 2010 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_4 10,00 грн заробітної плати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що нарахування відповідачем заробітної плати позивачу, виходячи з тарифної ставки, зазначеній у Положенні про оплату праці, є неправомірним, оскільки суперечить статті 97 КЗпП України, Генеральній угоді, норми якої розповсюджуються на колективний договір ПАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що доплата позивачу за роботу у нічні та вечірні години розрахована відповідачем правильно з тарифу 20,60 грн з урахуванням змісту колективного договору на 2009-2011 роки.

ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору, не врахувавши наявність недоплати відповідачем йому заробітної плати у 2010 році.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми, системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Аналогічні положення закріплені у частині другій статті 97 КЗпП України.

Статтями 21, 22, 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 1 статті 96 КЗпП України передбачено, що основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики.

Установлено, що з 03 липня 2007 року ОСОБА_4 працював у відкритому акціонерному товаристві «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська - Західна № 1» (правонаступником якого є ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») гірничим робітником із ремонту гірничих виробок та був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України на підставі наказу від 26 серпня 2010 року № 865ку.

Відповідно до довідки ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 18 липня 2011 року середньомісячний заробіток позивача перед звільненням становив 4 419,24 грн та середньоденний (у період з червня до липня 2010 року) - 210,44 грн.

18 серпня 2010 року на банківський рахунок ОСОБА_4 перераховано 139,00 грн, 26 серпня 2010 року - 2 300 грн, 16 вересня 2010 року - 149,10 грн, 24 вересня 2010 року - 447,30 грн, виходячи з тарифної ставки 22,77 грн.

Відповідно до розрахункових листів з комп'ютерної програми за цей же період тарифна ставка позивача становила 20,60 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 зазначав, що при нарахуванні заробітної плати підприємством неправильно встановлено йому розмір годинної тарифної ставки та сплачено оплату за роботу в нічний та робочий час з тарифної ставки 20,60 грн замість 22,77 грн за годину, зазначеної в Галузевій угоді.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» вказувало, що станом на 2010 року тарифна ставка не змінювалась. Тариф 20,60 грн для ОСОБА_4, як і для інших горно-робочих по РГВ-4 розряду, встановлений з 01 жовтня 2009 року Положенням про оплату праці, затвердженим генеральним директором підприємства та погодженим із профспілковим комітетом, із додержанням пункту 5.3 Колективного договору на 2009- 2011 роки. Цей тариф також був погоджений сторонами трудового договору (між позивачем та підприємством).

У довідці про розмір заробітної плати позивача за 2011 рік від 18 липня 2011 року, яка одночасно містить 2 розміри тарифу, наявна технічна помилка, яка виникла у травні 2010 року під час введення працівником розрахункового відділу в базу інформації відповідно до наказу від 21 травня 2010 року № 649/1 про переведення працівників, у тому числі і ОСОБА_4, з дільниці № 1 на дільницю № 4. В особову картку позивача в програмі для нарахування заробітної плати помилково внесено інформацію про тарифну ставку за професією «гроз», але на час переведення ОСОБА_4 не працював за вказаною професією.

У додатку до наказу від 21 травня 2010 року № 649/1 у списку працівників, які переведені на дільницю № 4, ОСОБА_4 значиться під № 13. До нього вказані працівники за професією «гроз» та після нього також «гроз».

Апеляційним судом установлено, що колективним договором ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська - Західна № 1» на 2009 - 2011 роки, зареєстрованого Красноармійською міською радою 15 квітня 2009 року за № 180, розділом V Про формування, регулювання та захист заробітної плати встановлюються згідно затвердженому на підприємстві «Положенню про оплату праці» по шахті «Красноармійська - Західна №1».

Відповідно до пункту 5.2 колективного договору питання нарахування заробітної плати сторони колективного договору визнали необхідність застосування «Положення про оплату праці» і дозволу Міністерства вугільної промисловості України від 28 березня 2000 року № 621, у відповідності до Галузевої угоди, а у пункті 5.3 зазначено про встановлення мінімальної погодинної ставки та окладу відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до пункту 1.1 Положення з 01 січня 2009 року розмір тарифних ставок (посадових окладів) у вугільній компанії розрахований з урахуванням норм і мінімальних гарантій, встановлених відповідно до діючого законодавства на державному рівні та встановлені наступні тарифні ставки: на підземних роботах (МПУ, ГРП, ГРП по РГВ, електрослюсаря 3 розряду, інші професії на дільниці по видобутку вугілля) - працівникам 4 розряду складає 17,13 грн.

Наказом ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» від 19 лютого 2009 року № 296кр ОСОБА_4 був переведений з посади ГРП по ГВ 4 розряду дільниці № 4 на посаду ГРП по ГВ 4 розряду дільниці № 1 з тарифною ставкою 17,13 грн.

Із 01 жовтня 2009 року на підприємстві діє Положення про оплату праці у ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська - Західна № 1», яке було розроблено на підставі пунктів 5.2-5.4 колективного договору на 2009 - 2011 роки, та у якому зазначено, що ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська - Західна № 1» не є стороною Генеральної, Регіональної та Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України і профспілками. Згідно з пунктом 5.3 колективного договору на 2009-2011 роки визначення розміру та встановлення тарифних ставок проводиться на підприємстві відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1.1 Положення з жовтня 2009 року розмір тарифних ставок (посадових окладів) у вугільної компанії розрахований з урахуванням норм і мінімальних гарантій, встановлених відповідно до діючого законодавства на державному рівні та встановлені наступні тарифні ставки: на підземних роботах (МПУ, ГРП, ГРП по РГВ, електрослюсаря 3 розряду, інші професії (на дільниці по видобутку вугілля) - працівникам 4 розряду складає 20,60 грн.

Наказом ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» від 21 травня 2010 року №649/1 ок «Про переведення» ОСОБА_4 був переведений з дільниці № 1 на дільницю № 4.

Таким чином, тарифна ставка з жовтня 2009 року на підприємстві відповідача на посаді ГРП по РГВ 4 розряду, яку займав ОСОБА_4 складала 20,60 грн.

Апеляційний суд, установивши, що умови оплати праці позивача регулюються укладеними між ним та відповідачем договорами, позивачем не доведено про встановлення на підприємстві у липні-серпні 2010 року тарифної ставки у розмірі 22,72 грн, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

В. М. Коротун

М.Є. Червинська