Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.03.2019 Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Нарадько Л.О.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивував тим, що з 25 лютого 2013 року працював заступником директора з роздрібного бізнесу Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Енергобанк». На підставі постанови Правління НБУ від 12.02.2015 №96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних керуючись п.2 ч.5 ст. 12 та ст. 34 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб №29 від 12.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати з 13.02.2015 року процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015 включно. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.04.2015 №93 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» по 11.06.2015 Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2015 №115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015.

5 травня 2015 року наказом №372-о від 27.04.2015 позивача було звільнено з посади у звязку із скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Цим же наказом було передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану частину відпустки 35 календарних днів.

Однак в порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку. ПАТ «Енергобанк» здійснив повний розрахунок лише 29 грудня 2015 року.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних йому, як звільненому працівникові сум. Проте рішенням суду від 31.10.2016 йому було відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, 07.03.2017 рішенням Апеляційного суду Черкаської області було скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково стягнуто з ПАТ «Енергобанк» середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 85904,84грн.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 набрало законної сили.

У вересні 2018 ОСОБА_1 стало відомо, що його грошові вимоги на підставі рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 включені до сьомої черги Реєстру вимог кредиторів.

Проте ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки його грошові вимоги по своїй суті є компенсаційною виплатою, що входить в структуру заробітної плати, а відтак вони підлягають включенню до другої черги задоволення вимог кредиторів.

У звязку із цим ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_3 щодо віднесення його кредиторських вимог, заявлених згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 у справі №711/2192/16-ц до сьомої черги кредиторських вимог та зобовязати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_3 внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів шляхом включення акцептованих вимог ОСОБА_1 на суму 85904,84грн. як таких, що підлягають задоволенню у другу чергу та подати зміни внесені в Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 26.12.2018 позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.01.2019 провадження у справі відкрито. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

У визначений судом строк відповідач не подав відзив, а третя особа письмових пояснень щодо позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив обставини викладені у позові, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи повторно не зявились в судове засідання, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. Причини неявки суду не відомі.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази надані позивачем, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

За приписами ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Енергобанк» задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Енергобанк» на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 85904,84 гривень. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 5-7).

Рішення набрало законної сили 07.03.2017 року.

Вказаним судовим рішенням встановлено наступні обставини:

-5 травня 2015 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з роздрібного бізнесу Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Енергобанк» у звязку із скороченням штату працівників згідно наказу №372-о від 27.04.2015;

-ПАТ «Енергобанк» фактичний розрахунок з ОСОБА_1 по сумам належним йому при звільненні проведено 29.12.2015;

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку та входить в структуру заробітної плати;

-на підставі постанови Правління НБУ від 12.02.2015р. №96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», а також Рішення Виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб №29 від 12.02.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати з 13.02.2015 року процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації;

-рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 червня 2015 року №115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12 червня 2015 року.

23.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_3 із заявою про задоволення вимог кредитора на загальну суму 85904,84 грн. (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон №4452), - фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, у тому числі складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч.3 ст. 49 Закону №4452).

Частиною першою статті 52 Закону №4452 зазначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Законута щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

На час запровадження процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» у червні 2015 року, ч.1 ст. 52 Закону №4452 діяла в наступній редакції, - кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян;2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини пятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Листом від 03.09.2018р. за вих. №133 Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_3 повідомив, що грошові вимоги ОСОБА_1 за рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 по справі №711/2192/16-ц включено до сьомої черги Реєстру вимог кредиторів (а.с. 13).

Згідно ст. 5 Конвенції №173 Міжнародної організації праці 1992 року «Про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця» (ратифікована Законом України від 19.10.05 р. №2996-IV), - у випадку неплатоспроможності роботодавця вимоги працівників, які випливають із трудових відносин, захищаються за допомогою привілею так, що їх задовольняють за рахунок активів неплатоспроможного роботодавця до того, як непривілейованим кредиторам може бути виплачена їхня частка.

07.07.1997 року Верховною Радою України прийнято закон України за N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», які відповідно до положень статті 9 Конституції Українистали частиною національного законодавства України.

Згідно положень статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції та протоколів до неї.

Вищезазначені тлумачення містяться у рішеннях, що постановляє Європейський суд з прав людини. Відповідно до положень статті 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Україна, як сторона цієї Конвенції, зобов'язалась виконувати рішення Європейського суду з прав людини.

Положеннями статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рокуза № 3477-IV, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов'язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції, які надані Європейським судом з прав людини.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Агрокомплекс проти України» (CJSC Agrokompleks v. Ukraine, № 23465/03, 06.11.2011) сформулював висновок про те, що існування заборгованості, яка підтверджена обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості, і становить майно цієї особи в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Апеляційний суд Черкаської області у своєму рішенні від 07.03.2017 по справі №711/2192/16-ц стягуючи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 85904,84 гривень, констатував, що вказана сума входить до структури заробітної плати.

Отже ОСОБА_1 мав законне сподівання, що присуджені йому Апеляційним судом кошти в сумі 85904,84 грн. будуть виплачені в порядку передбаченому для виплати заробітної плати.

На час вирішення справи 711/10941/18, вказане рішення Апеляційного суду від 07.03.2017 не змінене, не скасоване та його виконання не зупинено у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 4, 5 ст. 82, ст. 18 ЦПК України та зважаючи на відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача та третьої особи, суд першої інстанції при розгляді справи 711/10941/18 не уповноважений на перегляд обставин встановлених у рішенні Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 по справі №711/2192/16-ц.

ОСОБА_4 Верховного Суду у Постанові від 29.08.2018 по справі №127/10129/17 зробила висновок, про те що присуджені рішеннями судів працівнику кошти у виді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є вимогами, які відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підлягають задоволенню у другу чергу.

Оцінивши докази надані позивачем, суд погоджується з доводами позивача про необхідність віднесення грошових вимог ОСОБА_1 із виконання рішення Апеляційного суду від 07.03.2017 до другої черги кредиторських вимог.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати таким, що не відповідає вимогам статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» віднесення до сьомої черги Реєстру вимог кредиторів, грошових вимог ОСОБА_1 про стягнення із ПАТ «Енергобанк» коштів в сумі 85904, 84 гривень за Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 року у цивільній справі №711/2192/16-ц, а також зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_3 внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_2 акціонерного товариства «Енергобанк» шляхом включення до другої черги Реєстру вимог кредиторів, грошових вимог ОСОБА_1 про стягнення із ПАТ «Енергобанк» коштів в сумі 85904, 84 гривень за Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 року у цивільній справі №711/2192/16-ц, та подати зміни внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» на затвердження Виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 5 Конвенції №173 Міжнародної організації праці 1992 року «Про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця», ст. 48, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 11-13, 18, 76-82, 263-265, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити.

Визнати таким, що не відповідає вимогам статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» віднесення до сьомої черги Реєстру вимог кредиторів, грошових вимог ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення із ОСОБА_2 акціонерного товариства «Енергобанк» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Воздвиженська, 56, ідентифікаційний код юридичної особи 19357762) коштів в сумі 85904 (вісімдесят пять тисяч девятсот чотири) гривні 84 копійки за Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 року у цивільній справі №711/2192/16-ц.

Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_3 внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_2 акціонерного товариства «Енергобанк» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Воздвиженська, 56, ідентифікаційний код юридичної особи 19357762) шляхом включення до другої черги Реєстру вимог кредиторів, грошових вимог ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення із ОСОБА_2 акціонерного товариства «Енергобанк» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Воздвиженська, 56, ідентифікаційний код юридичної особи 19357762) коштів в сумі 85904 (вісімдесят пять тисяч девятсот чотири) гривні 84 копійки за Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07.03.2017 року у цивільній справі №711/2192/16-ц, та подати зміни внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_2 акціонерного товариства «Енергобанк» на затвердження Виконавчій дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шипович В.В.

Повне рішення суду складено 11.03.2019.

Головуючий: ОСОБА_5