ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/7689/17

Провадження № 22-ц/818/725/19

16 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2018 року (суддя- Боговський Д.Є.) по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У грудні 2017 року АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № HAEHAK00140013 від 29.06.2006 року в розмірі 88658,66 гривень.

Позов мотивовано тим, що 29.06.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HAEHAK00140013, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 46 569 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором строком до 28.06.2011 року. Відповідач ОСОБА_2 є поручителем по вказаному кредитному договору, відповідно до договору поруки № 1 від 29.06.2006 року.

У 2012 році АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості та заочним рішенням суду від 05.12.2012 року присуджено до стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAEHAK00140013 від 29.06.2006 року в розмірі 103920,32 гривень.

Звертаючись до суду банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 різницю між задоволеною судом сумою заборгованості та наявним станом на 18.10.2017 року розміром заборгованості за кредитним договором № HAEHAK00140013 від 29.06.2006 року, що складає 88658,66 гривень.

У судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.10.2018 року в задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити позов банку в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, згідно умов договору після закінчення строку виконання зобов'язання позичальник сплачує відсотки нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Правом на надання відзиву відповідачі не скористалися.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 29.06.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HAEHAK00140013.

За умовами укладеного кредитного договору ОСОБА_1 було надано у розпорядження кредитні кошти в розмірі 46569,00 гривень на термін до 28.06.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,84% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі щомісячною комісією.

Зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки № 1 від 29.06.2006 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав своєчасно та повністю, надавши ОСОБА_1 в розпорядження грошові кошти за договором.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого у 2012 році АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 23.10.2012 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2012 року у справі № 2/0417/8699/2012 було присуджено до стягнення з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAEHAK00140013 від 29.06.2006 в загальному розмірі 103920,32 грн., з яких 15129,09 грн. - заборгованість за кредитом, 39548,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2268,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 46975,06 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вказане рішення суду набрало законної сили, проте на даний час не виконано.

В квітні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по відсоткам та пені за кредитним договором № HAEHAK00140013 від 29.06.2006 в розмірі 88658,66 гривень, які були нараховані за період з 24.10.2012 року по 18.10.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно умов кредитного договору, строк виконання зобов'язань встановлений не пізніше 28.06.2011 року. З позовною заявою до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості банк звернувся у жовтні 2012 року.

Відповідно до правової позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 754/13360/15-ц, провадження № 61-14124св18.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»- залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко