КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Савицького О.А. 21 травня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просила ухвалити рішення, яким:

стягнути з ОСОБА_2 суму збитків та судових витрат в розмірі 163978,56 грн., до складу якої входять:

- сума збитків, визначених експертизою Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14 липня 2017 року №19/12-3/153, вартості ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів, необхідних для ремонту та усунення пошкоджень гаражного боксу АДРЕСА_4 які виникли внаслідок використання приміщень не за їх проектним призначенням, в розмірі 33126 грн.;

- сума збитків, визначених експертизою Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14 липня 2017 року №19/12-3/153, вартості ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів, необхідних для приведення у первісний стан згідно технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації від 09 грудня 2009 року самовільно переобладнаного гаражного боксу АДРЕСА_4, в розмірі 128036,40 грн.;

- сума витрат для проведення судової експертизи згідно рахунку №/17 оплаченого 03 липня 2017 року квитанцією №0.0.798626819.1 в розмірі 1238,16 грн.;

- сума судового збору в розмірі 1578 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що у 2008 році сторони спільно в рівних частках придбали 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_2 членом якого є ОСОБА_1 . Також вони є співвласниками суміжного приміщення - гаражного боксу АДРЕСА_4

Між сторонами існувала домовленість, що в період з 2010 року по 2015 рік відповідач використовує гаражний бокс АДРЕСА_4 як офіс із зоною відпочинку виключно для власних потреб без права здавати його в оренду, перебудову (перепланування), при цьому витрати на утримання гаражу сплачувались спільно в рівних частинах. ОСОБА_1 , згідно домовленості, мала використовувати цей гаражний бокс у 2016-2020 роках.

Навесні 2015 року стало відомо, що відповідач у 2012 році здав гаражний бокс АДРЕСА_4 в оренду, його переобладнали для використання як сауни. Переобладнання та використання приміщення не за призначенням призвело до пошкодження його внутрішніх та зовнішніх конструкцій, технічного обладнання, що унеможливило його використання.

В подальшому сторони домовились здійснити обмін, згідно із яким ОСОБА_1 мала передати ОСОБА_2 1/4 частину гаражного боксу №2120, а взамін від нього отримати 1/2 частину гаражного боксу АДРЕСА_4 Зазначає, що відповідач підтвердив наявність пошкоджень та в присутності її чоловіка погодився сплатити 20000 грн. як часткову оплату для відновлення майна, проте у погоджений день укладення договору відмовився і в присутності її чоловіка, нотаріуса, його помічника підтвердив наявність попередніх домовленостей та згоду сплатити 20000 грн.

Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_2 пред`явлено зустрічний позов, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 161162,40 грн. збитків.

Зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що права ОСОБА_1 на гаражний бокс АДРЕСА_4 оспорюються ним в судовому порядку. Вказує, що остання не є членом кооперативу, при цьому у період з 2010 по 2015 рік саме ОСОБА_1 , а не він, використовувала гаражний бокс, здійснила його переобладнання, при цьому є фізичною особою-підприємцем за видом діяльності "Надання в оренду та експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна". Безпосередньо він у 2014 році припинив підприємницьку діяльність як ФОП.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд поза увагою залишив покази свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтверджують обставини почергового користування гаражним боксом, визнання відповідачем здійснених ним переобладнань та використання приміщення не за призначенням. В клопотанні відповідача від 12 жовтня 2017 року він підтвердив використання гаражного боксу виключно ним; у справі №758/15666/16-ц щодо оспорювання її права власності та у справі №752/21848/16-ц щодо компенсації комунальних витрат відповідач також стверджує про використання гаражного боксу АДРЕСА_4 з серпня 2010 року виключно ним; згідно договору між відповідачем та ОСОБА_6 від 01 вересня 2012 року останній отримав в оренду приміщення площею 118,6 кв.м, що відповідає площі гаражного боксу АДРЕСА_4

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача посилається на її необґрунтованість. Вказує, що покази свідків не можуть вважатися належними доказами, оскільки не містять належних відомостей, а також, виходячи з того, що один з них є чоловіком позивача. Посилається на те, що позивач неправильно зазначає обставини стосовно права власності на гаражний бокс. Щодо висновку почеркознавчої експертизи вказує, що про такий доказ позивачу було відомо, а тому прийняття його на стадії апеляційного провадження суперечитиме порядку подання доказів.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечував з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи 05 серпня 2008 року сторони на підставі Договору купівлі-продажу 1/2 частини гаражного боксу придбали в рівних частинах 1/2 частину гаражного боксу №2120 в ГБК "Барвінок" по вул. Новомостицькій, 25 в м.Києві, загальна площа якого становить 227,10 кв.м. Згідно із реєстраційним написом на договорі 1/4 частина гаражного боксу зареєстрована в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна".

Відповідно до даних Свідоцтва про право власності, виданого 19 березня 2010 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА), посвідчено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах на праві приватної власності належить гаражний бокс АДРЕСА_4 Зворот Свідоцтва також містить реєстраційний напис про реєстрацію права власності в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна".

Відповідно до Довідки ГБК "Барвінок" від 26 січня 2010 року №2141 сторони є членами цього кооперативу.

Окрім того, відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року у справі №752/21848/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, залишеного без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 червня 2018 року, при розгляді цієї справи перевірялись обставини належності сторонам на праві власності гаражного боксу АДРЕСА_4 та установлено факт спільної часткової власності на цей об`єкт нерухомості.

Відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не довели факту спричинення шкоди будь-ким з них та наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, при цьому договори оренди, на які сторони посилаються, не містять інформації про передачу в оренду саме гаражного боксу АДРЕСА_4, тобто спірного об`єкту нерухомості. Окрім того, суд вказав, що у натурі частки співвласників гаражного боксу АДРЕСА_4 не виділялися, відповідний договір про порядок володіння та користування майном не укладався.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржується, відтак апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Доводи скаржника в частині відмови в задоволенні первісного позову відхиляються колегією суддів, ураховуючи наступне.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України унормовано, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Посилання скаржника на обставини розгляду справи №758/15666/16-ц щодо оспорювання її права власності, відхиляються колегією суддів, оскільки розгляд цієї справи триває та остаточне судове рішення не прийнято.

Натомість рішенням суду у справі №752/21848/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо компенсації витрат, пов`язаних із оплатою комунальних послуг за гаражний бокс АДРЕСА_4 за період з 2009 року по квітнень 2016 року, установлено, що витрати по утриманню гаражного боксу№10, що перебуває у спільній частковій власності, понесено ОСОБА_2 , при цьому, обставин, які б звільняли ОСОБА_1 від витрат по утриманню майна, судом не установлено. Посилання скаржника на те, що при розгляді справи ОСОБА_2 стверджувалось про використання гаражного боксу АДРЕСА_4 з серпня 2010 року виключно ним, колегією суддів відхиляються, оскільки цим рішенням така обставина не установлена.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не враховано покази допитаних в судовому засіданні свідків, відхиляються колегією суддів, оскільки ці покази на містять належних та достовірних даних про обставини, які підлягають доведенню при розгляді цієї справи.

Посилання скаржника на дані Договорів оренди нежилих приміщень, згідно змісту яких орендодавцем ОСОБА_2 передано орендарю ФОП ОСОБА_6 у тимчасове користування нежиле приміщення площею 118,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 для здійснення підприємницької діяльності згідно із статутом, колегією суддів відхиляються, оскільки такі дані самі по собі не дають підстав для висновку про протиправність дій відповідача, які мали б наслідком завдання збитків позивачу.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно статті 1166 ЦК України відповідальність покладається саме на заподіювача шкоди, проте у цій справі не доведено, що саме відповідач здійснив перепланування гаражного боксу під його використання для інших цілей і саме унаслідок його дій позивач зазнав вказаної ним шкоди.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що приміщення гаражного боксу перебуває у спільній частковій власності сторін, конкретного способу користування майном (тими чи іншими приміщеннями) не визначено, отже кожен із співвласників вправі використовувати належну йому частку на власний розсуд в незаборонених законом межах, а настання такої відповідальності як стягнення збитків можливе за умови наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення та завдання такої шкоди належному безпосередньо потерпілій особі майну.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова