Справа № 428/7979/19
Провадження № 2-о/428/648/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Ус О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою адвоката Ус Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ус Оксана Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_3 . З січня 2015 року і на момент смерті своєї матері заявник ОСОБА_1 постійно проживала разом з нею без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Весь цей час заявник вела сумісний побут зі спадкодавцем, виконувала всю хатню роботу, готувала, прибирала, доглядала за померлою матір`ю. Після смерті ОСОБА_3 саме заявник здійснила її поховання. Тому вважала, що спадщину прийняла, оскільки постійно проживала на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо реєстрації смерті ОСОБА_3 , але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України. У зв`язку з цим заявник вимушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала, просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник заявника Ус О.О. заяву підтримала, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та вирішити справу на розсуд суду.

На підставі клопотання представника заявника Ус О.О. , яке було задоволено судом, у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що заявник ОСОБА_1 проживала разом зі своєю мамою ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 , номер будинку вона не пам`ятає, але на початку вулиці. Проживали вони разом років 5 до смерті ОСОБА_3 , яка померла вдома. Вони вели спільне господарство, донька доглядала за матір`ю, вони дуже ладили, у них були гарні стосунки. Жили разом вони до смерті ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що мама заявника ОСОБА_3 проживала у АДРЕСА_1 , номер будинку вона не пам`ятає. Мати заявника ОСОБА_3 проживала із заявником в одній хаті. Вони все життя жили разом. Померла ОСОБА_3 у себе вдома. Вони вели спільне господарство, жили однією сім`єю. Жили мирно та дружно. Жили разом вони до смерті ОСОБА_3 .

Вислухавши заявника, представника заявника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Слов`яносербським РВ УМВС України в Луганській області 23 жовтня 1997 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Бобки Клецького району Мінської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів доданих до заяви вбачається, що заявник ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, має право на звернення до суду з даною заявою, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 69 та довідкою про причину смерті, складених за формою первинної облікової документації № 106/у, затверджених «Наказом» «Міністерства охорони здоров`я Луганської Народної Республіки» № 591 від 28.08.2015 року та виданих 30.05.2016 року «Державною установою «Слов`яносербське територіальне об`єднання» Луганської Народної Республіки Зимогорівська міська поліклініка», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Зимогір`я, а саме вдома за адресою: АДРЕСА_1 , у віці 96 років, причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність.

Згідно з копією листа Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 964/17.1-31 від 22.04.2019 року, у проведенні державної реєстрації смерті на підставі пред`явлених документів заявнику ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд враховує, що місто Зимогір`я Слав`яносербського району Луганської області станом на час розгляду даної справи знаходиться на тимчасово окупованій території України і відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 місто Зимогір`я Слав`яносербського району Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті своєї матері у встановленому Законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Аналізуючи наведені норми, суд доходить висновку, що лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті слід вважати нелегітимними документами, адже вони видані органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території, що створений, обраний чи призначений у порядку, не передбаченому законом, а, отже, будь-які видані таким органом документи є недійсними та такими, що не створюють жодних правових наслідків.

Враховуючи викладені вище обставини та письмові докази, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, уродженка села Бобки Клецького району Мінської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Зимогір`я Слов`яносербського району Луганської області, Україна, у віці 96 років, внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності. При цьому, органи державної реєстрації актів цивільного стану на території України, яка підконтрольна органам влади України, не можуть зареєструвати факт її смерті, адже лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті ОСОБА_3 видані установою «Луганської Народної Республіки», яка створена у порядку, не передбаченому законом.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З матеріалів справи також судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

Як вбачається з копії довідки від 16.04.2018 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 02 серпня 1971 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Слов`яносербськ Слов`яносербського району Ворошиловградської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 39.

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 12.11.1977 Зимогорівською міськрадою Слов`яносербського району Ворошиловградської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 12.11.1977 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 144. Прізвища після одруження чоловіка - ОСОБА_8 , дружини - ОСОБА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 28.01.2004 року Зимогір`євською міською радою, Слов`яносербський район, Луганська область, батько заявника ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Зимогір`я Слов`яносербського району Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 18.

У заяві та наданих у судовому засіданні поясненнях на підтвердження викладених у заяві обставин, заявник посилається на те, що вона є спадкоємцем майна померлої матері ОСОБА_3 . При цьому, заявник, згідно з її поясненнями, позбавлена можливості прийняти спадщину через те, що відсутні документи, які підтверджують той факт, що вона на момент смерті її матері проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, судом вже встановлено, що дійсно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено у судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги після смерті її матері ОСОБА_3 , так як є донькою померлої, яка фактично прийняла спадщину, тому що мешкала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - 29.05.2016 року.

Доказами, які свідчать про обставини прийняття спадщини ОСОБА_1 , тобто про проживання спадкодавця ОСОБА_3 на момент смерті зі спадкоємцем ОСОБА_1 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будинку АДРЕСА_1 , є показання свідків Агальцової Н.М. та ОСОБА_4 , які допитані у судовому засіданні. Показання цих свідків суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються предмету доказування та отримані безпосередньо судом. При цьому, підстав, за яких суд повинен вважати показання свідків недостовірними, не вбачається, а тому суд вважає ці показання достатніми як докази, на підтвердження факту якого їх подано заявником.

Разом з тим, суд вважає, що наданий заявником письмовий доказ у виді довідки № 11 від 21.05.2019, виданої Відділом щодо забезпечення життєдіяльності м. Зимогор`є ЛНР, не може бути прийнятий судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки він виданий установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, що створена, обрана чи призначена у порядку, не передбаченому законом, а, отже, будь-які видані такими установами документи є недійсними та такими, що не створюють жодних правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Отже, з наведеного вище вбачаться, що судом України незаконність та недійсність письмових доказів виданих на тимчасово окупованій території Луганської області (т. зв. «ЛНР») не може бути застосовна лише до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, в усіх інших випадках, зокрема і при розгляді даної заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, судом встановлюється незаконність та недійсність таких доказів, у зв`язку з чим вони не можуть бути прийняті як належні та допустимі.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені представником заявника у заяві в обґрунтування вимог ОСОБА_1 є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим заява адвоката Ус Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині реєстрації факту смерті особи.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Ус Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянки України, уродженки с. Бобки Клецького району Мінської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Зимогір`я Слов`яносербського району Луганської області, у віці 96 років, внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності.

Встановити факт того, що спадкоємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання цього рішення в частині реєстрації факту смерті особи.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

- заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_6 ;

- представник заявника: Ус Оксана Олександрівна , місце роботи: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, будинок 14, офіс 28 ;

- заінтересована особа: Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, місцезнаходження: 93408, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вулиця Федоренка, буд. 10, .

Суддя І. С. Посохов