Справа № 462/6749/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2287/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5. третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи - Залізнична районна адміністрація як Орган опіки та піклування, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_6 про визнання осіб, такими що втратили право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 22.12.2016 року звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання їх втраченими право на користування квартирою АДРЕСА_8 в якій вона проживає та зареєстрована разом із своєю донькою ОСОБА_6. Зазначає, що у квітні 2013 року вона зверталась до Залізничного районного суду м.Львова з аналогічним позовом до відповідачів, судом було ухвалено заочне рішення, яким позов задоволений, однак в подальшому заочне рішення було скасовано та її позов був залишений без розгляду у зв'язку з її неявкою. У зв»язку з цим нею була подана апеляційна скарга, однак ухвала про залишення позову без розгляду залишилася в силі і вона повторно змушена звернутись до суду. В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 як члени сім'ї її брата ОСОБА_11. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 матері - ОСОБА_12 її брат - ОСОБА_11 успадкував все майно померлої , що включає житловий будинок та земельну ділянку у селі Вербіж Миколаївського району Львівської області та добровільно знявся з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 у листопаді 2013 року. Він зареєстрував свої місце проживання у грудні 2013 року за адресою: АДРЕСА_9 у будинку матері ОСОБА_12. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 фактично не проживають у АДРЕСА_1 з квітня 1997 року, а неповнолітній ОСОБА_8 - з часу свого народження-ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказані особи ніколи не сплачували комунальні послуги. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 та зобов'язати органи реєстрації Залізничної районної адміністрації у м.Львові зняти їх з реєстрації за цією адресою.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи Залізнична районна адміністрація як орган опіки та піклування, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4- ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необгрунтованим. Стверджує, що суд в повній мірі не дослідив обставини, що мають значення для справи, а саме причин тимчасової відсутності у спірній квартирі відповідачів. Зазначає, що через неприязні відносини, які призвели до судових спорів, відповідач з матір'ю з 1998 року змушена була переїхати в інше орендоване житло. Звертає увагу, що протягом всього періоду відповідач проживала в орендованих квартирах через неприязні відносини та намагання позивача позбавити її житла. Вказані обставини підтверджуються рішенням суду про зняття з реєстрації, звернення до правоохоронних органів та органів опіки та піклування, однак суд не взяв їх до уваги. Звертає увагу, що несплата послуг за житлово-комунальні послуги не може бути підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. З урахуванням наведеного, відповідачі відсутні у квартирі з поважних причин, а тому підстав для задоволення позову у суду не було. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат позивача ОСОБА_3 зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Стверджує, що протягом двадцяти років ОСОБА_4 жодного разу не зверталась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним житлом, а позивачка в свою чергу не чинила жодних перешкод відповідачам у користуванні житлом. Належних та допустимих доказів про наявність перешкод у користуванні квартирою відповідач не надала, будь-які речі відповідачів у спірній квартирі відсутні. Крім цього, звертає увагу на вимоги ст.29 ЦК України, якою передбачено, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, пояснення третьої особи ОСОБА_6 на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 367 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі є між собою родичами: відповідач по справі ОСОБА_4 є племінницею позивача ОСОБА_2, а третя особа ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4 двоюрідні сестри.

Сторони по справі до 1997 року проживали однією сім»єю та були зареєстровані у у двохкімнатній квартирі № АДРЕСА_1. У квартирі також були зареєстровані ОСОБА_14 - основний квартиронаймач, яка померла у 2014 році та ОСОБА_11, який знятий з реєстрації у 2014 році у зв»язку з переїздом на постійне проживання у Миколаївський район. Згідно Акту 5-493 від 15.12.2016 року (а.с. 11) відповідачі по справі ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 зняті з реєстрації у 2014 році, не проживають за вищевказаною адресою. У квартирі станом на час розгляду справи зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_6

Внаслідок неприязних відносин між відповідачем ОСОБА_7 та її чоловіком ОСОБА_16 і іншими членами сім»ї у сім»ї виникали сварки, конфлікти, непорозуміння, що призвело до розпаду сім»ї відповідача ОСОБА_7 Відповідач ОСОБА_7 разом із неповнолітньою на 1998 рік ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) ІНФОРМАЦІЯ_3 залишила спірну квартиру та проживали в орендованих квартирах, а з 2002 року ОСОБА_7 проживає в Італії, а ОСОБА_4. проживає у АДРЕСА_4 разом із неповнолітнім ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Квартира АДРЕСА_4 у якій проживає відповідач ОСОБА_4 однокімнатна, загальна площа 21,1 кв.м, житлова 11,8 кв.м належить її колишньому чоловікові ОСОБА_18, перебуває в іпотеці, має місце значна заборгованість по кредиту, ОСОБА_4 розірвала шлюб із чоловіком. ( а.с.65-67).

До спірної квартири АДРЕСА_5 вона ніколи не втрачала інтересу, оскільки іншого постійного місця проживання у неї немає, там зареєстрований її неповнолітній син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. Не заперечує, що у квартирі не проживає, що там немає її речей, оскільки доступу до спірної квартири у неї немає. Неодноразово намагалася протягом всього періоду, коли пішла разом із своєю мамою із квартири, вести переговори спершу з ОСОБА_2, надалі через мережу інтернет спілкувалася з третьою особою щодо можливості проживати у квартирі, згоди не отримала. Самовільно зайти у квартиру немає можливості, оскільки позивач ОСОБА_2 змінила замки у вхідних дверях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із пояснень відповідачів по справі, що такі не проживають у спірній квартирі з 1998 року, що у квартирі відсутні їх речі, не сплачують комунальних послуг, з позовом про усунення перешкод не зверталися.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України (далі ЖК) за тимчасової відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймодавцем, а в разі спору- судом.

У своїх поясненнях, даних в суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_2 пояснила, що після того, як відповідач по справі ОСОБА_7 разом із неповнолітньою ОСОБА_4 пішли із квартири, вона змінила замки, ключів відповідачам не надавала. Не заперечує, що відповідач ОСОБА_4 намагалася з нею мати розмову щодо можливості проживати у спірній квартирі, однак у неї є своя сім»я та вона не бажає, щоб ОСОБА_4 разом із неповнолітнім ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали у квартирі АДРЕСА_1.

Беручи до уваги вище зазначене, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 ніколи не втрачала інтересу до спірної квартири у якій народилася, проживала та вибула з неї, будучи неповнолітньою, за волею її матері ОСОБА_7 Іншого житла для проживання із неповнолітнім сином ОСОБА_8 у неї немає.

Непроживання відповідача ОСОБА_4 у спірній квартирі сталося через поважні причини, а саме заміна дверних замків у вхідних дверях та небажання позивача надати ключі відповідачу ОСОБА_4

За змістом ст. 64 ч.1 ЖК члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно ч.2 зазначеної статті до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ч.3 ст. 64 ЖК якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач і члени його сім»ї.

Той факт, що позивач ОСОБА_2 намагається позбавити житла відповідачів є прийняття Залізничним районним судом м.Львова заочного рішення від 30.12.2013 року згідно якого їх знято з реєстрації АДРЕСА_6, однак зазначене рішення згодом скасоване.

Той факт, що відповідач ОСОБА_8 -ОСОБА_17 не втрачала зв»язку із квартирою АДРЕСА_1 згідно її пояснень є її звернення у правоохоронні органи, у ЛКП «Сяйво» з приводу чинення перешкод у проживанні в квартирі, звернення в орган опіки та піклування Залізничної РА щодо порушення житлових прав дитини.

Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір»ю ОСОБА_4, його місце проживання є в залежності від місця проживання його матері, а відтак факт його не проживання по місцю реєстрації у квартирі АДРЕСА_7 зумовлений поважними причинами.

Так як ОСОБА_7 рішення суду не оскаржувала, відтак суд апеляційної інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог відносно неї не переглядає.

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, 4 ЦПК підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права бо неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_19 задовольнити.

Рішення Залізничного районноо суду м.Львова від 05 липня 2018 року скасувати в частині визнання ОСОБА_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалити нове судове рішення в цій частині.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання втратившими право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 5 березня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк