Номер провадження 2/521/4123/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.

при секретарі Тимофієнко Н.М.,

за участю представника позивача адвоката Главацького Ю.А.,

представника відповідача Саджанського Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Первинної профспілкової організації Виробничого підрозділу «Незалежна профспілка працівників вагонної дільниці станції Київ-пасажирський» Філії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі голови Шостака Віталія Віталійовича (м. Київ, вул. Уманська, 8, офіс № 1) про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

22.08.2019 р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, у якій просив: визнати незаконним, протиправним та скасувати повністю Наказ (розпорядження) заступника начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Українська залізниця» №097/ос від 16.07.2019, табельний номер 10248 про припинення трудового договору (контракту) з старшим майстром вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 ОСОБА_1 , з мотивів його невідповідності нормам Конституції, законів України, чинній редакції Статуту AT «Українська залізниця»; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого майстра вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця»; стягнути з AT «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.07.2019 року до моменту поновлення на посаді старшого майстра вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує про наступне.

16.07.2019 р. заступником начальника виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» С.О. Апальковим було видано наказ (розпорядження) за № 097/ос, табельний номер 10248 про припинення трудового договору (контракту) з старшим майстром вагонного депо (1 групи) виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Гуріним А.В. за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для його видання зазначено зміни у штатному розписі від 16.07.2019 р., акт про надання письмової згоди на переведення, повідомлення щодо змін у штатному розписі та запропонування вакантних посад від 17.01.2019 р., акт щодо відмови від ознайомлення з повідомленням про зміну штатного розпису та запропонованих вакантних посад. Відмітка про узгодження звільнення з профспілкою відсутня. Відповідачем не дотримано процедури звільнення (вивільнення) - за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ. ОСОБА_1 з 01.10.2018 р. строком на п`ять років, тобто до 01.10.2023 р ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано членом виборного органу первинної профспілкової організації ВП «Незалежна профспілка працівників вагонної дільниці станції Київ-пасажирський» філії ПАТ «Українська залізниця». Натомість виведеної посади була введена посада заступник начальника депо з резерву, яка відповідає трудовим правам і обов`язкам посади позивача. Повідомлення щодо змін до штатного розпису позивачу не надавалося, йому не було запропоновано роботу на рівнозначній посаді. Акт про надання письмової згоди на переведення від 16.07.2019 р., акт відмови від ознайомлення з повідомленням від 11.02.2019 р. ОСОБА_1 вважає упередженими та суб`єктивними. Голова профспілки Шостак В.В, згідно листа відповіді не надавав попередньої згоди на звільнення позивача. Крім того, у заступника начальника пасажирського вагонного депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» відсутні повноваження для видання і підписання відповідного наказу. Однак заступник начальника не є головою та/або членом правління, не є директором відокремленого структурного підрозділу ОТ «Українська залізниця» - філія «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», не є іншою особою, уповноваженою Правлінням представляти юридичну особу, рішення про звільнення має бути прийняте Правлінням, а Наказ (розпорядження) підписаний щонайменше членами правління та/або іншими уповноваженими на це особами. Наказ мав відверто дискримінаційний характер, пов`язане з членством позивача у профспілковому комітеті. При звільненні позивача не дотримано гарантій ст. 42 КЗПпУ, оскільки на утриманні позивача перебуває двоє дітей.

У відзиві на позовну заяву представники відповідача АТ «Українська залізниця» у задоволенні позовних вимог просили відмовити, посилаючись на наступне.

Відповідно до наказу № ПКВЧД-3-04/42 від 14.01.2019 р. відбулось виведення із штатного розпису посад працівників виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», про що було повідомлено відповідних осіб. 11.02.2019 р. було повідомлено ОСОБА_1 про зазначений наказ, запропоновано вакантні посади на підприємстві, запропоновано поставити підпис у наказі, про що ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт. Також дане повідомлення надсилалось ОСОБА_1 поштою. На адресу Первинної Профспілкової організації виробничого підрозділу «Незалежна профспілка працівників вагонної дільниці станції Київ-пасажирський» філії Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ») на ім`я голови профспілки ОСОБА_2 поштою було надіслано подання від 17.04.2019 р. № ПКВЧД-3-14/346 із проханням надати згоду на розірвання трудового договору відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з ОСОБА_1 не надав жодної відповіді на листи та подання, інші голови профспілкових комітетів не підтвердили приналежність ОСОБА_1 , до їх профспілкового органу. Звільнення не було масовим. Щодо посилань, що заступник начальника депо Апальков С.О. не був уповноважений підписувати наказ про звільнення не відповідає дійсності, оскільки на його ім`я була видана довіреність з переліком дій, серед яких звільнення працівників. Щодо дискримінаційних дій, то про членство у профспілковому органі ОСОБА_1 відповідачу відомо не було, цей довід є надуманим.

У наданій суду відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав про наступне.

Відповідач посилається, на направлення листів про виведення штатних одиниць у профспілкові органи, однак доказів вручення наведених повідомлень не надано. Відповідачу було відомо про членство ОСОБА_1 у ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ, а отже звернення до інших профспілок є безглуздим. При цьому, повідомлення до профспілкових органів про виведення з 16.04.2019 р. 4 одиниць із штатного розпису здійснено в порушення приписів закону. АТ«Укрзалізниця» ніби то із поданням про надання згоди на звільнення звернулась лише 17.04.2019 р. Відповідач не повідомляв ОСОБА_1 про скорочення займаної посади, не запропоновано йому жодних вакантних посад. З приводу виготовлення акту про відмову від ознайомлення позивач звернувся до СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. З заявою про вчинення злочину.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 є батьком двох дітей неповнолітньої ОСОБА_3 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_4 (а.с. 135-136)

Наказом (розпорядженням) № 714/ос від 04.06.2018 р. ОСОБА_1 , прийнято на роботу з 06.06.2018 р. у цех № 17 резерву провідників майстром вагонного депо (1 групи) Виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна АТ «Українська залізниця» з окладом 6950 грн.

Згідно наказу (розпорядження) № 838/ос від 20.06.2018 р. про переведення на іншу посаду ОСОБА_1 переведено на посаду старшого майстра вагонного депо (1 група) з окладом 8970 грн.

З Трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , заведеної 20.06.1997 р. вбачається, що 20.06.2018 р. його переведено на посаду старшого майстра вагонного депо (1 групи) резерву провідників згідно наказу № 838/ос від 20.06.2018 р. (а.с. 24-40)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію профспілки, об`єднання профспілок від 15.11.2017 р. № 0016/ ОСОБА_5 С. створено ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». (а.с. 48)

Згідно повідомленню про утворення первинної профспілкової організації від 05.12.2017 р., за підписом голови ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», повідомлено про утворення профспілки. Вказане повідомлення отримано начальником ВП вагонної дільниці ОСОБА_6 . 06.12.2017 р. (а.с. 47)

Відповідно до Протоколу № 3 загальних зборів профспілки від 01.08.2018 р., засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О., зареєстровано в реєстрі за № 636,637, ухвалено обрати членом Профспілкового комітету профспілкової організації ОСОБА_1 (а.с. 49-55)

Згідно довіреності від 20.06.2019 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В., директор філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Міняйло М.Б. та заступник директора філії Іванов В.В., серед іншого, уповноважили ОСОБА_7 в тому числі здійснювати дії, пов`язані з діяльністю товариства, здійснювати звільнення працівників Філії та виконувати інші функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників філії. (а.с. 160-161)

Пунктом 1 наказу начальника ВП ПВД станції Одеса-Головна від 14.01.2019 р. № ПКВЧД-3-04/42 наказано з 16.04.2019 р. вивести зі штатного розпису ВП ПВД станції Одеса-Головна «Резерв провідників» 1 штатну одиницю старшого майстра вагонного депо (1 групи). (а.с. 177)

Про зазначений наказ створено повідомлення від 14.01.2019 р. № ПКВЧД-3-14/26 та № ПКВЧД-3-14/27, адресовані голові ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» ОСОБА_2 та голові первинної профспілкової організації працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_8 відповідно. При цьому, згідно квитанції про направлення поштового повідомлення ОСОБА_2 за трек-номером 648 інформація відсутня.

Матеріали справи також містять повідомлення від 17.01.2019 р. № ПКВЧД-3-14/50, адресоване ОСОБА_1 , відповідно до якого його повідомлено про те, що посада, яку він займає, виводиться з 16.04.2019 р. та пропонуються інші посади. Про прийняте рішення необхідно повідомити у письмовій формі відділ кадрів до 15.04.2019 р. У разі відмови попереджено про звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 183)

Про відмову від підпису у зазначеному повідомленні ОСОБА_1 начальником відділу кадрів Обертинською О.В., старшим інспектором з кадрів ОСОБА_9 , інспектором з кадрів ОСОБА_10 складено відповідний акт від 11.02.2019 р. про зачитання вголос вказаного повідомлення в приміщенні відділу кадрів. (а.с. 184) До зазначеного повідомлення додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 , яке не містить опису вкладення поштового відправлення, та не надає змогу відстежити дане відправлення за трек-номером з причин відсутності відомостей в системі.

17.04.2019 р. начальником депо Ткачиком О.Б. складено подання № ПКВЧД-3-14/345 голові профспілкової організації працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_11 М ОСОБА_12 , подання № ПКВЧД-3-14/346 голові ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» Шостаку В.В., подання № ПКВЧД-3-14/346 голові первинної профспілкової організації працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_8 , відповідно до яких зазначено, що у зв`язку з приведенням штатного розпису депо у відповідність до фактичного об`єму робіт, на підставі наказу від 14.01.2019 р. № ПКВЧД-3-04/42 посада, яку займає ОСОБА_1 вивільняється. Від переведення на інші запропоновані посади відмовляється, від підпису відмовляється, про що складено відповідний акт. На підставі зазначеного міститься прохання надати згоду на його звільнення. (а.с. 174)

До цього зазначеного повідомлення додано квитанцію про поштове направлення листа голові ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» Шостаку В.В. без опису вкладення. Відомості у цій квитанції не надають змогу відстежити дане відправлення за трек-кодом 359 з причин відсутності інформації в системі.

Разом з тим у відповідях від 17.04.2019 р. № ЛВЧД-3 ПО-612 голови профспілкової організації працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_13 та від 18.04.2019 р. № 007/19 голови первинної профспілкової організації працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_8 вказано про те, що ОСОБА_1 не є членом зазначених спілок.

Згідно акту від 16.07.2019 р. за підписами заступника начальника депо Лепської М.В., юрисконсульта 1 категорії ОСОБА_14 , старшого інспектора з кадрів ОСОБА_9 , інспектора з кадрів ОСОБА_10 скалии цей акт про те, що 16.07.2019 р. ОСОБА_1 не повідомив письмово відділ кадрів про своє рішення про згоду чи відмову від переведення на іншу посаду. (а.с. 181)

Відповідно до Наказу (розпорядження) заступника начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Українська залізниця» №097/ос від 16 липня 2019 року, табельний номер 10248 про вбачається про припинення трудового договору (контракту) з старшим майстром вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 ОСОБА_1 . Крім того, зазначена наступна інформація: причини звільнення п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. Згідно із ст. 49 КЗпП України надати відповідні пільги та компенсації. Підстава: зміна у штатному розписі № 7 від 16.04.2019 р., акт про не надання письмової згоди на переведення від 16.07.2019 р., повідомлення щодо змін до штатного розпису та запропонування вакантних посад від 17.01.2019 р. № ПКВЧД-3-14/50, акт щодо відмови від ознайомлення з повідомленням про зміни до штатного розпису та запропонування вакантних посад від 11.02.2019 р. Компенсація за 3 дні відпустки, узгодження звільнення з профспілковою організацію відсутнє позначення, вихідна допомога позначення наявне. Виплата одноразової допомоги у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків. У вказаному Наказі наявні дата ознайомлення, підпис та зауваження ОСОБА_1 , де вказано, що він не погоджується, вважає протиправним, буде оскаржувати у встановленому порядку, у тому числі у суді. (а.с. 23)

З відповіді Голови ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» Шостака В.В. від 15.08.2019 р. на адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_1 є засновником і дійсним членом профспілки від дня її заснування, а з 01.08.2018 р. його обрано до складу членів виборного органу профспілки Профспілкового комітету. Роботодавець АТ «Українська залізниця» з поданням про отримання від виборного органу первинної профспілкової організації ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра вагонного депо (група 1) цеху 17 ВП пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» до профспілки не звертався, попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 у жодній формі не надавав. (а.с. 59-60)

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнаня незаконним, протиправним та скасування Наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді, суд керувався наступним.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Частиною 3 ст. 252 КЗпП передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Аналогічне правило міститься у ч. 3, ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права гарантії діяльності».

ОСОБА_1 з 01.10.2018 року строком на п`ять років, тобто до 01.10.2023 року обрано членом виборного органу первинної профспілкової організації ВИРОБНИЧОГО ПІДРОЗДІЛУ «НЕЗАЛЕЖНА ПРОФСПІЛКА ПРАЦІВНИКІВ ВАГОННОЇ ДІЛЬНИЦІ СТАНЦІЇ КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» ФІЛІЇ ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

Відповідно до п.15, п.16, п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. У тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст.43-1 КЗпП допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за погодженнями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. З відповіді Голови ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» Шостака В.В. від 15.08.2019 р. роз`яснено, що ППО ВП «НПП ВД СТ. КИЇВ-ПАСАЖИРСЬКИЙ» філії ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра вагонного депо (група 1) цеху 17 ВП пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» до профспілки не звертався, попередньої згоди на звільнення ОСОБА_1 у жодній формі не надавав.

Матеріали справи не містять доказів належного звернення відповідача до профспілкового комітету органу з питанням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 . Відповідач не переконався у тому, що його звернення отримано відповідним профспілковим органом, не з`ясував чи розглядається його подання. Такі обставини не надавали підстав для ухвалення рішення про звільнення ОСОБА_1 без попередньої згоди виборного органу, членами якого є ОСОБА_1 .

Доводи предстаника відповідача про те, що йому не було відомо про членство ОСОБА_1 у виборному органі первинної профспілкової організації не приймаються судом до уваги, оскільки чинне законодавство зобов`язує власника або уповноваженого ним органа з`ясовувати зазначене питання, особливо під час вирішення питання про звільнення за ініціативою роботодавця.

Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача здійснено без законних підстав, на порушення вимог ст.ст. 40 п. КЗпП України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_15 не мав повноважень видавати і підписувати розпорядчий документ - Наказ (розпорядження) №097/ос від 16.07.2019 року «Про припинення трудового договору (контракту)» з позивачем, оскільки не мав на те повноважень, судом не приймаються до уваги. Такі повноваження були надані ОСОБА_15 , заступнику начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» довіреністю від 20.06.2019 року згідно вимог Статуту, затвердженого Постановою КМУ від 31.10.2018 року № 938.

Крім того, суд критично оцінює твердження ОСОБА_1 щодо дискримінаційності зазначеного наказу, оскільки вказані обставини у судовому засіданні не встановлені та належними доказами не підтвердженні. Факт звільнення інших членів профспілки не надає підстав для висновку що дані обставини мають ознаки дискримінаційного направлення.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. (ст. 43 Конституції України)

Згідно з ст. 235 КЗпП України, при звільненні працівника без законних підстав він повинен бути поновлений на колишнє місце роботи. В даному випадку поновлення ОСОБА_1 на посаду старшого майстра вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця».

Одночасно суд приймає рішення про стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 липня 2019 року по 28 листопада 2019 року, тобто за 94 робочі днів.

Встановлюючи розмір заробітної плати позивача, суд виходить із доказів наданих сторонами відповідно до принципів змагальності та добросовісності здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків та обов`язків доказування і подання доказів (ст. ст. 10, 27 і 60 ЦПК України).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 на посаді старшого майстра вагонного депо (1 група) видно, що його заробітна плата за 2 місяці, що передували звільненню становить: травень 2019 р. 14168,38 грн.; червень 13683,80 грн., тобто середньоденний заробіток становить 696 грн. 30 коп. (14168,38+13683,80) /40 днів).

Таким чином, за 94 дні вимушеного прогулу ОСОБА_1 стягненню підлягає сума в розмірі 65 452 гривень 20 копійок.

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 23 січня 2012 року у справі №6-87цс11 та в постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14.

При цьому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.07.2019 року до моменту поновлення на посаді старшого майстра вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця», оскільки така вимога може бути задоволена лише до дня постановлення рішення суду з зазначенням конкретної суми.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня постановлення рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем не надано належним чином оформлених платіжних документів про оплату послуг на професійну правничу допомогу, які б підтверджували, що ним понесено такі витрати у сумі 7500 грн. 00 коп. Зазначення ОСОБА_1 про розмір судових витрат у позовній заяві щодо орієнтовного розрахунку судових витрат не підтверджені належними доказами, що не надає підстав для задоволення вимог в цій частині.

Вирішуючи питання про наявність підстав допустити негайне виконання судового рішення суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 2 і 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць і поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі зазначеного суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати йому заробітної плати у розмірі 13 926 гривень 09 копійок.

Щодо вирішення питання про розподіл судового збору, суд виходить з наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 гривня.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено щодо двох позовних вимог немайнового характеру 1536,80 грн. (1921 х 0,4 х 2) та однієї позовної вимоги майнового характеру у розмірі 768,40 грн. (65452,20 х 1 %, але не менше 768,40 грн.), на підставі ст. 141 ЦПК України сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, яка підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 2305,20 грн. (768,40+1536,80).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Керуючись ст.ст. 76, 135, 137, 141, 263-265, 430 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), - задовольнити частково.

Визнати незаконним, протиправним та скасувати Наказ (розпорядження) заступника начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Українська залізниця» №097/ос від 16 липня 2019 року, табельний номер 10248 про припинення трудового договору (контракту) з старшим майстром вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаді старшого майстра вагонного депо (1 групи), резерву провідників цеху №17 виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця».

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 липня 2019 року до дня постановлення рішення суду у сумі 65 452 гривень 20 копійок, без урахування податків і зборів.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на роботі та виплати заробітної плати за один місяць у сумі 13 926 гривень 09 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 305 гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 03 грудня 2019 року.

Повне рішення складено 03 грудня 2019 року.

С У Д Д Я: