Справа № 521/428/19
Провадження № 2зз/521/6/19
У Х В А Л А

21 січня 2019 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 клопотання представника ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК» ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «КБ «ІНВЕСТБАНК» про визнання договору дійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «КБ «ІНВЕСТБАНК» про визнання договору дійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року за заявою позивача застосовані заходи забезпечення позову.

Представник ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК» ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у цій цивільній справі, які були вжиті ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року, посилаючись на такі обставини.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 15 грудня 2016 року №490-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» до категорії неплатоспроможних» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 15 грудня 2016 року № 2856 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Інвестбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 16 грудня 2016 року по 15 січня 2017 року включно. Наведені обставини визначені в ухвалі суду від 10.01.2019 тобто відомі суду.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 11 січня 2017 року № 17-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 12 січня 2017 року № 86, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Інвестбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «КБ «Інвестбанк» з 13 січня 2017 року до 12 січня 2019 року включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27 грудня 2018 року № 3468 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК» строком на один рік з 13 січня 2019 року до 12 січня 2020 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК», визначені Законом, зокрема, статтями 37,38,47-52,521,53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами ОСОБА_3 строком на один рік з 13 січня 2019 року до 12 січня 2020 року включно.

Згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи (п.5 ч. 2 ст. 37); на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (п. 1 ч.4 ст.37).

Відповідно до ч.4 ст.150 ЦПК України, не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Також за ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку: ... 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Представник позивача ОСОБА_2 надав заперечення на клопотання про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на такі обставини.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, мотивуючи його тим, що ч. 4 ст. 150 ЦПК України та ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не допускає забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно неплатоспроможного банку, а також тим, що з початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку, а накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не

допускається. Тим самим, визначальною ознакою обмежень способів забезпечення позову є те, що такі заходи забезпечення позову не можуть застосовуватися до майна неплатоспроможного банку.

Проте, відповідач помилково вважає, що у справі вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, обтяження чи обмеження на розпорядження майном банку, адже майно на яке накладено арешт належить на праві власності ОСОБА_2, тобто не належить неплатоспроможному банку.

Відповідачем не враховано, що у цій справі оскаржується саме факт наявності у відповідача права власності на згадане майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором

виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Позивачем набуто право власності, адже воно зареєстровано за позивачем ОСОБА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58394955 від 28.04.2016 року. Право власності на об'єкт ОСОБА_2 набуто та згідно із законом не припинилося.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить спеціальну норму, що передбачає підстави для припинення права власності, а стаття 27 цього ж закону загальні підстави для реєстрації права власності

У справі № 521/15574/17 про визнання недійсним договору купівлі-продажу банк не заявляв вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 (рішення та запису), не просив визнати незаконність набуття права власності. Станом на дату подання цих заперечень судових рішень про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 не виносилося, скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснено, відповідний запис в реєстрі відсутній.

Крім того, позивачем подано заяву про скасування заочного рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним у справі № 521/15574/17, слухання справи призначено на 23.01.2019 року. Тобто позивачем не визнається факт недійсності правочину, відповідно до якого позивач набула право власності на майно.

Позивач не вчиняла відчуження об'єкту, не відмовлялася від права власності, не є особою, якій за законом не може належати майно. Знищення, викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації, смерті власника також не відбувалося.

Тим самим, станом на дату подання цих заперечень право власності позивача на об'єкт нерухомого майна не припинялося, підстав для припинення чи скасування права власності позивача на об'єкт, передбачених ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» або ст. 346 ЦК України не має.

Отже власником згаданого об'єкту нерухомого майна, незважаючи на вчинення відповідачем паралельної реєстрації права власності за собою, залишається ОСОБА_2. Незаконність набуття права власності не встановлена судом, адже рішення суду про скасування права власності позивача не має, право власності позивача не скасовано, отже позивач є власником об'єкта.

Тим самим, арешт накладено не на майно банку, а на майно позивача.

У справі, що розглядається оспорюється право власності банку на майно, тому очевидно стверджувати, що майно, на яке судом накладено арешт, належить саме неплатоспроможному банку не можна.

Оспорюючи дійсність цього правочину із продажу майна позивачу відповідач замовчує той факт, що ним отримано за цим правочином оплату та не застосовано наслідків недійсності правочину, в вигляді двосторонньої реституції. Зокрема відповідний об'єкт нерухомого майна залишається не тільки у власності позивача згідно реєстру прав власності, але й фактично знаходиться у володінні позивача, позивач здійснює використання цього майна, його покращення та розпорядження майном, здаючи його в оренду, сплачує податок на нерухоме майно, тобто виконує всі повноваження власника, які передбачені законом. Тим самим, оспорюючи дійсність правочину з відчуження позивачу майна, укладеного в 2016 році, відповідач у власність (володіння, користування) це майно так і не набув, майно йому не передавалося. Спроба відповідача реалізувати повноваження із розпорядження майном не може свідчити про набуття ним права власності.

Наразі, відповідач використовуючи ті ж обставини фактично намагається продати

об'єкт нерухомого майна, який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу,

вже третій особі, ОСОБА_4, тим самим привласнюючи

грошові кошти останнього. Тим самим, відповідач вводить в оману і суд, і нового покупця нерухомості, і позивача. При цьому відповідач привласнює грошові кошти останніх, які очевидно не можуть бути поверненні банком, який знаходиться в стані ліквідації, і одночасно привласнює об'єкт нерухомості чим фактично посадові особи банку, зловживаючи своїми процесуальними правами та прикриваючись законодавчими обмеженнями, вчиняють кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України. Позивач має намір звернутися із відповідною заявою про вчинення злочину.

Неплатоспроможність банку не є підставою для незаконного відчуження майна у третіх осіб та привласнення їх грошових коштів.

Станом на сьогоднішній день державну реєстрацію права власності може бути скасовано тільки за рішенням суду, а рішень суду про скасування державної реєстрації права власності позивача не виносилося, отже власником об'єкту нерухомості є саме позивач, а не неплатоспроможний банк.

Дійсність правочину купівлі-продажу є предметом спору.

Згідно положень ч. 4 статті 150 ЦПК України щодо недопущення забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, не стосуються заборони Державному підприємству «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» вчиняти будь-які дії, адже заборона Державному підприємству «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» формувати протокол аукціону та приймати рішення про намір укласти договір не є арештом майна.

Крім того, заборона Державному підприємству «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» вчиняти зазначені дії не відповідає і поняттю публічного обтяження чи обмеження розпорядження (в тому числі арешту) будь-яким майном банку, що передбачено ч.2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже ця стаття не поширюється на вимогу про заборону вчиняти дії Державному підприємству «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ».

Клопотання розглянуте в порядку ст. 158 ЦПК України.

Розглянувши клопотання, суд вважає у задоволені заяви необхідно відмовити.

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «КБ «ІНВЕСТБАНК» про визнання договору дійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року за заявою позивача застосовані заходи забезпечення позову, а саме:

-накладено арешт на нежитлові споруди № 3 із головного корпусу №7, загальною площею 2351,2 кв. м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Дальницька, 25, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1.

-заборонено Державному підприємству «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» (, адреса 01601, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 22) вчиняти будь-які дії щодо проведення електронних торгів через електронну торгову систему РгоZorro.Продажі з реалізації нежитлових споруд № 3 із головного корпусу № 7, загальною площею 2351,2 кв. м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Дальницька, 25, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1 (№ лоту: F50GL37399), які невиключно можуть полягати у складанні (формуванні), підписанні, оприлюдненні протоколів електронного аукціону, прийнятті рішення про намір укласти договір, складанні (формуванні), підписанні, оприлюдненні повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

-заборонено Публічному акціонерному товариству «КБ «ІНВЕСТБАНК» (, 65125, ОСОБА_1, вул. Велика Арнаутська, буд. 2Б) вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб нежитлових споруд № 3 із головного корпусу № 7, загальною площею 2351,2 кв. м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Дальницька, 25, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1.

-заборонено Публічному акціонерному товариству «КБ «ІНВЕСТБАНК» (, 65125, ОСОБА_1, вул. Велика Арнаутська, буд. 2Б) вчиняти будь-які дії з оформлення результатів електронних торгів з продажу нежитлових споруд № 3 із головного корпусу № 7, загальною площею 2351,2 кв. м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Дальницька, 25, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1 (№ лоту: F50GL37399), які невиключно можуть полягати у підписанні, надсиланні та затвердженні протоколу електронних торгів, укладанні договору про закупівлю (купівлі-продажу).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше пяти днів з дня надходження його до суду.

Дійсність правочину купівлі-продажу є предметом цього спору, а також спору за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «ІНВЕСТБАНК» до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, за яким 05 грудня 2017 року ухвалено заочне рішення. ОСОБА_2 подано заяву про перегляд заочного рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним у справі № 521/15574/17.

За позивачем ОСОБА_2 згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58394955 від 28.04.2016 року зареєстровано право власності на спірний об'єкт, згідно із законом не припинилося.

Враховуючи, що нерухоме майно нежитлові споруди № 3 із головного корпусу № 7, загальною площею 2351,2 кв. м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Дальницька, 25, продовжує перебувати в спорі, з метою недопущення порушення прав учасників цього спору, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви представника ПАТ «КБ «ІНВЕСТБАНК» ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «КБ «ІНВЕСТБАНК» про визнання договору дійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

СУДДЯ В.К. Гуревський