Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

місто Київ

справа № 336/2699/16-ц

провадження № 61-32895св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Погрібного С. О. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Запорізька міська рада, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2016 року у складі судді Дмитрюк О. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у травні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у подальшому уточненим, про поділ житлового будинку в натурі.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що йому на праві власності належить 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з яких: 1/2 на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 1989 року № 237, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської Ради народних депутатів від 09 лютого 1989 року № 55/33, та 1/4 частина - на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року у справі № 336/904/14-ц.

ОСОБА_2 належить 1/4 частина зазначеного будинку у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської Ради народних депутатів від 09 лютого 1989 року № 55/33 за житловим будинком АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку, площею 346, 00 кв. м, та встановлені межі землекористування.

З питань користування та володіння житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами між сторонами виникають суперечки.

Посилаючись на статті 317, 319, 367 ЦК України, позивач просив провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_2 відповідно до часток у праві спільної власності.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позовні вимоги заявлені за відсутності правових підстав, задоволення позову порушуватиме права неповнолітніх дітей, які проживають у спірному будинку.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування підтримала позов, заявлений ОСОБА_1 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Розділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 за варіантом № 2 висновку будівельно-технічної експертизи, складеного 25 вересня 2015 року Регіональним судово-експертним бюро. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , замість ідеальної частини в розмірі 1/4 (25/100) частини зазначеного будинку. Виділено ОСОБА_2 на 31/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в особисте користування квартиру № 1 , що складається з: по основній частині житлового будинку літ. «Б»: приміщення 1-3, площею 4, 3 кв. м,

приміщення 1-4, площею 5, 5 кв. м, приміщення 1-5, площею 4, 7 кв. м, частину приміщення 1-7, площею 7, 1 кв. м, приміщення 1-8, площею 7, 7 кв. м. Вирішено перегородку між приміщеннями 1-8 та 1-7 демонтувати, обладнавши таким чином кімнату площею 15, 0 кв. м; по надвірних спорудах: прибудова літ. «б»; паркан літ. «№ 8»; хвіртка літ. «№ 9». Разом співвласнику ОСОБА_2 запропоновано в користування побудов та споруд на суму 46 317, 00 грн (31 986, 00 грн + 14 331, 00 грн), що більше того, що належить на ідеальну частку (1/4) на 8 375, 00 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , замість ідеальної частини в розмірі 3/4 (75/100) частин зазначеного будинку. Виділено ОСОБА_1 на 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в особисте користування квартиру № 2 , що складається з: по основній частині житлового будинку літ. «Б»:

приміщення 2-2, площею 11, 0 кв. м, приміщення 2-3, площею 8, 0 кв. м, приміщення 2-4, площею 16, 6 кв. м, приміщення 2-5, площею 7, 8 кв. м, приміщення 2-6, площею 3, 8 кв. м, приміщення 1-6, площею 8, 0 кв. м, частину приміщення 1-7, площею 8, 2 кв. м. Перегородку між приміщеннями 1-6 та 1-7 вирішено демонтувати, обладнавши таким чином кімнату площею 16, 7 кв. м; по надвірних спорудах: прибудова літ. «б1»; ганок до прибудови літ. «б1»; навіс літ. «Г»; оглядова яма літ. « № 12»; навіс літ. «З»; погріб під літ. «З»; зливна яма літ. «№ 7»; паркан літ. «№ 10»; ворота літ. «№ 13»; паркан літ. «№ 14»; водопровід літ. «№ 11»; водомір літ. «№ 11»; замощення літ. «ІІ»; водопровід літ. «№ 5»; водомір літ. «№ 5». Разом співвласнику ОСОБА_1 запропоновано в користування побудов та споруд на суму 105 450, 00 грн (69 284, 00 грн + 36 166, 00 грн), що менше того, що належить на ідеальну частку (3/4) на 8 375, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 55 174, 00 грн.

Для здійснення розділу в натурі житлового будинку літ. «Б» зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за власний рахунок: влаштувати перегородку товщиною 0, 15 см в приміщенні 1-7, обладнавши таким чином приміщення з площами 7, 1 кв. м та 8, 2 кв. м; демонтувати перегородку між приміщеннями 1-6 та знову обладнаним приміщенням площею 8, 2 кв. м, влаштувавши таким чином кімнату площею 16, 7 кв. м; демонтувати перегородку між приміщеннями 1-8 та знову обладнаним приміщенням площею 7, 1 кв. м, влаштувавши таким чином кімнату площею 15, 0 кв. м; влаштувати дверний отвір між приміщеннями 2-4 та 1-6; в приміщенні 1-2 закласти існуючий дверний отвір в приміщення 1-1; замість частини віконного отвору в приміщення 1-4 влаштувати вхідні двері; в приміщенні 1-2 обладнати кухню; закласти дверний отвір між приміщеннями 1-3 та 1-7; квартири № 1 та № 2 обладнати самостійними системами опалення, водопостачання, каналізації, електро- та газопостачання; приміщення горища розділити згідно з варіантом розділу основної побудови з обладнанням окремих входів.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивач довів, що його право як співвласника на поділ спірного житлового будинку у обраний ним спосіб підлягає захисту, а тому вимоги позивача про поділ житлового будинку згідно з другим варіантом, запропонованого експертом у висновку від 25 вересня 2015 року № 2136 у цивільній справі № 336/2333/15-ц, підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що виділення ОСОБА_2 приміщень в житловому будинку загальною площею 29, 5 кв. м, значно погіршить житлові умови членів його сім`ї, у тому числі неповнолітніх дітей, так як поділ будинку здійснюється між його співвласниками. Врахування при цьому інтересів членів сім`ї співвласників майна, яке підлягає поділу, чинним законодавством не передбачено. Варіант поділу будинку відповідає Державним будівельним нормам, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Запропонований варіант поділу будинку не передбачає значних переобладнань з втручанням в несучі конструкції будинку, крім демонтування перегородки, влаштування дверних блоків.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, відхилив доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертизи, проведеної у іншій цивільній справі, не може бути належним доказом у справі, що переглядається. Зазначено, що відповідач не спростував висновки судової експертизи. Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що для поділу житлового будинку в натурі, у разі необхідності його переобладнання та перепланування, необхідно мати дозвіл виконкому місцевої ради та позитивні висновки уповноважених органів про допустимість проведення відповідних робіт згідно з вимогами статті 152 ЖК України апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району розглянуто позовну заяву ОСОБА_1 та підтримано пропозиції щодо

2-го варіанта розподілу житлового будинку у АДРЕСА_1 , а отже, позивачем здійснені дії з отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання. Фактично всі доводи заявника зводяться до переоцінки доказів. Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у серпні 2017 року, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі, закрити провадження в частині позовних вимог про визнання права власності, виділення сторонам у користування певних житлових приміщень і прибудинкових споруд, стягнення грошової компенсації, зобов`язання провести за власний рахунок переобладнання будинку.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Заявник зазначає, що поділ спірного будинку на дві квартири було здійснено до звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, що відображено у технічній документації. Вважає, що судами помилково не застосовано до спірних правовідносин правила статті 152 ЖК Української РСР, позивач не надав належних та допустимих доказів технічної можливості виділу частки в натурі, відповідна судова експертиза у справі не призначалася, а висновок експерта за результатами проведення судової експертизи у іншій справі не може бути доказом у цій справі, оскільки судова експертиза проведена із порушеннями, зокрема одним експертом, коли експертиза проведена відразу за трьома експертними спеціальностями, що свідчить про проведення комплексної експертизи. За твердженнями заявника висновок апеляційного суду про те, що виконавчий комітет Запорізької міської ради надав дозвіл на переобладнання будинку є помилковим, оскільки у матеріалах справи такі докази відсутні. Також у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування про можливість здійснення поділу будинку, у якому проживають неповнолітні діти. Додатково зазначає, що стягуючи на користь позивача 50 000, 00 грн як компенсацію за відхилення від частки позивача, суди поклали на заявника надмірний тягар, що призведе до звернення стягнення на єдине його нерухоме майно - частку будинку. Позовні вимоги про виділення окремих кімнат, здійснення переобладнання, визнання права власності на майно чи його частку, стягнення компенсації позивачем не заявлялися, проте вирішені судами.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 , оскаржувані судові рішення залишити без змін. Зазначив, що заявник не виявив намірів вирішити спір мирним шляхом.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідком чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з яких: 1/2 частина - на підставі свідоцтва про право власності від 16 лютого 1989 року № 237, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської Ради народних депутатів від 09 лютого 1989 року № 55/33, та 1/4 частина - на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року

(справа № 336/904/14-ц).

ОСОБА_2 належить 1/4 частина зазначеного будинку у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Згідно з висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 25 вересня 2015 року № 2136, який складений під час розгляду справи № 336/2333/15-цза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, експертом запропоновано два можливих варіанти поділу спірного житлового будинку.

Судами встановлено, що найбільш прийнятним буде другий варіант поділу житлового будинку АДРЕСА_1 , наведений у зазначеному висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Також зі змісту судової будівельно-технічної експертизи та пояснень експерта, який був допитаний у суді першої інстанції, встановлено, що втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування житлового будинку під час здійснення переобладнання не передбачається.

Згідно з актом комісійного обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 від 01 грудня 2016 року, проведеного районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району, комісією зроблено висновок, що відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» неповнолітні діти забезпечені житлом в межах норм, передбачених житловим законодавством. Районна адміністрація підтримує пропозиції щодо другого варіанта розділу спірного житлового будинку.

Оцінка аргументів касаційної скарги

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що спір між сторонами виник щодо поділу майна в натурі.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У справі, що переглядається, в основу оскаржуваних судових рішень покладено висновок судової експертизи, яка була проведена під час розгляду іншої цивільної справи, а ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року (справа № 336/2333/15-ц) позов у цій справі залишено без розгляду.

В оцінці належності та допустимості як доказу висновку судової експертизи, виконаної у іншій справі, Верховний Суд врахував таке.

Висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх право заявити клопотання про призначення судової експертизи.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи не був досліджений та оцінений судом під час розгляду іншої цивільної справи, позов залишено без розгляду, а тому висновки цієї експертизи не могли бути беззастережно прийнятими до розгляду у справі, що переглядається. Висновок експертизи не досліджений й не оцінений судом, не зроблено висновки щодо достовірності проведення судових експертиз та їх результатів у сукупності з іншими доказами, відомості про результати такого аналізу та дослідження не були відображені у відповідному акті органу правосуддя.

Зважаючи на наведене, докази, зібрані в одній справі, без їх належної оцінки судом не можуть мати беззастережне доказове значення під час вирішення іншої справи іншим судом.

Верховний Суд також врахував, що зазначений висновок відсутній у матеріалах справи, яка переглядається. Відповідно до журналу судового засідання від 05 липня 2016 року цивільна справа № 336/2333/15-ц витребовувалася судом першої інстанції із канцелярії суду, висновок експертизи оглядався судом першої інстанції у матеріалах іншої цивільної справи, його копія не була долучена до матеріалів справи, що переглядається, як письмовий доказ, а тому висновок судової експертизи не міг досліджуватися апеляційним судом під час оцінки доводів апеляційної скарги, висновки апеляційного суду у цій частині ґрунтуються на припущеннях.

У справі, що переглядається, заявник під час розгляду справи у суді першої інстанції заперечував проти висновку експертизи, проведеного у іншій цивільній справі, враховуючи відсутність висновку виконавчого комітету Запорізької міської ради та дозволу на перепланування будинку відповідно до вимог статті 152 ЖК Української РСР, з огляду на що звернувся до суду із клопотанням щодо надання відповідного висновку виконавчого комітету Запорізької міської ради (а. с. 53-54), проте таке клопотання не було задоволено судом першої інстанції.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (далі - Правила № 572), передбачено, що власники (наймач, орендар) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно з пунктом 4 Правил № 572 власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Положеннями пункту 1.4 Правил утримання будинку та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила № 76), передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства; до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Підпунктом 1.4.4 Правил № 76 заборонено переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих, нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна

(виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

При поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення до матеріалів справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи власник (наймач, орендар) повинен також надати висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що у разі переобладнання будинку необхідні дозволи органу місцевого самоврядування. Відповідно до обраного варіанта поділу будинку передбачено обладнання самостійними системами опалення, водопостачання, каналізації, електро- та газопостачання. Висновки апеляційного суду про те, що у матеріалах справи наявний такий дозвіл, ґрунтуються на припущеннях, оскільки наявна у матеріалах справи заява Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надана суду як органом опіки та піклування, а не як органом, який вправі надавати дозволи на здійснення переобладнання житла. Наявність правових підстав для здійснення переобладнання будинку позивачем не доведено.

В оцінці доводів касаційної скарги щодо розміру компенсації позивачу у зв`язку з відступленням від часток під час поділу майна в натурі Верховний Суд врахував, що під час розгляду справи судом першої інстанції не досліджувалось питання розміру компенсації на момент вирішення спору по суті, враховано висновок судової експертизи у іншій справі, виконаної за один рік та два місяці до ухвалення рішення у цій справі, розмір компенсації судами у справі, що переглядається, не досліджувався, ринкова вартість спільного майна не досліджувалася. Відповідно до журналу судового засідання від 12 жовтня 2016 року клопотання про визначення ринкової вартості домоволодіння було відхилене судом першої інстанції.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок про те що, оскаржувані судові рішення ухвалені із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що має наслідком скасування оскаржуваних судових рішень. Суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував вимог матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для з`ясування та дослідження судом необхідності отримання дозволу на перепланування будинку відповідно до вимог статті 152 ЖК Української РСР, а також про дослідження дійсної ринкової вартості спірного будинку. Висновки про можливість проведення поділу будинку в натурі не підтверджені письмовими доказами у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи встановлення порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права під час вирішення спору, Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є: порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили та не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, не з`ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, а тому відповідно до статті 411 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції належить урахувати наведені у цій постанові висновки суду касаційної інстанції, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просив постановити окрему ухвалу щодо грубого порушення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, яке полягало у самостійному (замість позивача) формулюванні і подальшому розгляді суддею позовних вимог, які ніким не заявлялися.

Згідно з частиною десятою статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Судом касаційної інстанції не встановлено грубих порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які слугували б підставою для постановлення окремої ухвали у цій справі. Порушення норм процесуального права, у зв`язку з допущенням яких скасовані оскаржувані судові рішення, не є достатньою підставою для постановлення окремої ухвали.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. О. Погрібний

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко