Єдиний унікальний номер 243/8292/19 Номер провадження 22-ц/804/3025/19
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Бахмут Донецької області

Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого- судді Мірути О.А., суддів: Агєєва О.В. Соломахи Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Цимбал Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 243/8292/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від частини заборгованості по аліментам на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року

у складі судді Сидоренко І.О.,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

25 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого є дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.07.2013 року з нього було стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення суду 06.08.2013 року було видано виконавчий лист № 243/6255/13-ц. Розмір аліментів, нарахованих до стягнення за період з 03 липня 2013 року по 01 травня 2019 року складає 100 974 грн. За вказаний період ним було сплачено аліментів на суму 13 895 грн. Просить суму заборгованості з 87 079 грн. зменшити до суми 26 123, 70 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він є інвалідом 3 групи та не має можливості працювати і вже протягом значного часу не працює. У зв`язку з наявністю інвалідності, він вимушений постійно проходити обстеження та курси лікування. Крім того, він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , від яких має спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який часто хворіє, тому його мати ОСОБА_6 змушена здійснювати постійний домашній нагляд за ним. Також з ними разом проживає його батько-пенсіонер. Таким чином, у нього на утриманні перебувають ОСОБА_6 , їхній син ОСОБА_5 та батько. Вважає, що наявність ще однієї дитини, інвалідність, його безробіття та витрати, понесені ним у зв`язку із оплатою комунальних послуг, є важливими обставинами, які є підставою для звільнення його від сплати частини заборгованості по аліментам.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від частини заборгованості по аліментам на утримання дитини залишені без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.07.2013 року зі ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідно до довідки - розрахунку від 15.05.2019 року, за період з 03.07.2019 року по 01.05.2019 рік у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 87 079, 00 грн. Загальна сума сплачених аліментів ОСОБА_1 за період з 03.07.2013 року по 01.05.2019 рік становить 13 895,00 грн. Судом враховано, що значна частина заборгованості по аліментам у позивача виникла за період з 2013 року по 2016 рік, а травму, внаслідок якої у позивача виникла інвалідність, він отримав у 2016 році, тобто будучи цілком здоровим, не сплачував аліменти на утримання сина. На думку суду, підстави, вказані позивачем, а саме наявність у нього інвалідності 3 групи, наявність другої дитини, яка потребує домашнього нагляду та має на утриманні батьків пенсіонерів, а також, що він сплачує комунальні послуги за житлове приміщення, в якому мешкає зі своє родиною, є безпідставними та не свідчать про неможливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, зібрані докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку позивача ним були подані до суду докази, достатні для звільнення його від сплати частини заборгованості по аліментам, а саме докази, які підтверджують наявність у нього 3 групи інвалідності, страждання тяжкою хворобою, регулярне перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, у зв`язку з чим він витрачає значні кошти. Крім того, він утримує своїх непрацездатних батьків-пенсіонерів та непрацездатну співмешканку, яка здійснює догляд за їхньою малолітньою дитиною, а також він регулярно сплачує платежі за користування комунальними послугами. Крім того, звертає увагу суду, що посилання суду першої інстанції на те, що він не сплачував аліменти з 2013 року по 06.02.2016 рік є необґрунтованими, оскільки з квітня 2014 року по липень 2014 рік у м. Слов`янську проводилась антитерористична операція і він був вимушений виїхати зі своєю родиною з м. Слов`янська та шукати притулку для мешкання. Але, не дивлячись на тяжкий матеріальний стан, він завжди при можливості сплачував аліменти та допомагав дитині від першого шлюбу, а саме з 2013 року по 01 травня 2019 року сплатив 13 985 грн. На підставі викладеного, просить звільнити його від сплати частини заборгованості по аліментам, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, за період часу: з 03.07.2013 року по 01.05.2019 рік у сумі 60 955 грн. 30 коп.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток на 03.12.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 12.07.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини (а.с. 13).

Зазначене судове рішення набрало законної сили 22.07.2017 року і сторонами не оскаржувалось.

Відповідно довідки-розрахунку від 15.05.2019 року, за період з 03.07.2013 року по 01.05.2019 року у ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати аліментів у сумі 87 079,00 грн. (а.с.12-13).

Як вбачається з розрахунку позивач протягом усього часу перебування виконавчого листа на виконанні у вказаному відділі ДВС аліменти на утримання сина сплачував частково і не в повному обсязі.

Загальна сума сплачених аліментів ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 за період з 03.07.2013 року по 01.05.2019 року становить 13 895,00 грн., в той час як заборгованість становить у розмірі 87 079,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що значна частина заборгованості по аліментам у позивача виникла у період з 2013 року по 2016 роки, а травму в наслідок якої у позивача виникла інвалідність, позивач отримав у 2016 році, тобто будучи цілком здоровим, він не сплачував аліменти на утримання дитини. Суд першої інстанції зазначив, що чинним законодавством України не встановлено обмежень, щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей із батьків інвалідів 1, 2 чи 3 груп. Натомість визначальним встановлюється обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними і чи є у них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника надавати таке утримання.

Також суд першої інстанції зазначив, що створення позивачем іншої сім`ї не може свідчити про неможливість сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, також позивач не довів належними та допустимими доказами перебування на його утриманні батьків похилого віку, тому на думку суду вказані обставини для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам є безпідставними та неналежними, а тому позивач має виконувати рішення суду від 12.03.2013 року та сплатити заборгованість за аліментами у повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а судове рішення залишенню без змін.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачаться з матеріалів справи, а саме згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду від 12.07.2013 року, з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Вказане рішення суду набуло законної сили.

Відповідно довідки-розрахунку від 15.05.2019 року, за період з 03.07.2013 року по 01.05.2019 року у ОСОБА_1 існує заборгованість із сплати аліментів у сумі 87 079,00 грн.

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування необхідності його звільнення від частини заборгованості по аліментам на утримання дитини посилався на зміну його стану здоров`я, а саме 3 групи інвалідності, наявність другої дитини, яка потребує домашнього нагляду, наявність на утриманні батьків пенсіонерів, яким він надає усіляку допомогу, а також зазначив, що сплачує весь обсяг комунальних платежів за квартиру, в якій проживає він разом з батьком, цивільною дружиною та їхнім сином.

Частиною другою статті 197 Сімейного кодексу України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання проте, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Вочевидь звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не наведено обставин, що мають істотне значення та не надано доказів про його тяжку хворобу, які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення позивача від заборгованості за аліментами.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позивач звертаючись до суду з позовом та посилаючись на погіршення матеріального становища, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України на надав суду належних доказів погіршення свого матеріального стану.

Судом також враховано, що встановлення позивачу третьої групи інвалідності не тягне за собою повної втрати працездатності, а відтак не може свідчити про погіршення матеріального стану останнього.

Крім того, суд вірно зазначив, що значна частина заборгованості за аліментами у позивача виникла у період з 2013 року по 2016 роки, а травму в наслідок якої у позивача виникла інвалідність позивач отримав у 2016 році, тобто будучи цілком здоровим він не сплачував аліменти на утримання сина тривалий час.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів,необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку, сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батька у здійснені цього права.

Доводи апеляційної скарги про неможливість сплати аліментів при наявності у позивача ще однієї дитини є несправедливими та не заслуговують на увагу, оскільки у разі неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі в зв`язку з утриманням дітей від другого шлюбу, позивач не був позбавлений права звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Посилання в апеляційній скарзі, що позивач утримує своїх непрацездатних батьків та співмешканку разом з дитиною, а також що йому приходиться сплачувати регулярно комунальні платежі, не можуть свідчити про неможливість сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, а тому у відповідності до вимог ст. 197 СК України не можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, про те, що він не був спроможний сплачувати аліменти з 2013 року по 2016 рік, оскільки у м. Слов`янську, де він мешкає проводилась антитерористична операція, а саме з квітня 2014 року по липень 2014 рік, оскільки матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч вимогам вказаних статей, будь-яких доказів добровільного виконання судового рішення позивач суду не надав.

Таким чином, оцінивши надані позивачем письмові докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог, навівши в рішенні відповідні аргументи для їх відхилення.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19, від 02 жовтня 2019 року справа № 214/2507/16-ц провадження № 61-6219св19.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 7, 19, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий-суддя О.А.Мірута

Судді: О.В. Агєєв

Л.І. Соломаха