Єдиний унікальний номер 236/3162/18 Номер провадження 22-ц/804/759/19

Категорія: 53 Номер провадження 22-ц/804/759/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду від 03 січня 2019 року (під головуванням судді Ткачова О.М.) у справі №236/3162/18 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 11.10.1990 року вона працювала в інформаційно-обчислювальному центрі державного підприємства «Донецька залізниця». З 01 серпня 2016 року у звязку із реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з нею продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера 1 категорії виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

20.03.2017 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ч.1 ст.36 КЗпП України.

При звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7103 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9389,62 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 118503,48 грн., винагороду за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 2547,83 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 03 січня 2019 року позовні вимоги задоволені частково. З ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з заробітної плати в сумі 7103 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 9389,62 грн., винагороду за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 2547,83 грн., а всього 19038,45 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що судом не прийнято до уваги, що з 16.03.2017 року у відповідача були відсутні організаційні та технічні умови для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів,підпорядкованих дирекції,викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення.

Відсутність первинних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт позивачем, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

За першу половину березня 2017 року позивачці було нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 2374,35 грн..Нарахування заробітної плати за 2 половину березня 2017 року не проводилося через відсутність первинних документів. Таким чином заборгованість відсутня.

Суд безпідставно прийняв як доказ довідку про заборгованість,видану на непідконтрольній українській владі території. Крім того,сума стягнення не співпадає з наданими позивачем розрахунками.

Сума до виплат за липень 2016 року складає 3760,85 грн.,за березень 2017 року-12731,77 грн. (в тому числі компенсація невикористаної відпустки). За першу половину березня 2017 року позивачці було виплачено 2374,35 грн.,таким чином залишок заборгованості має складати 14118,27 грн.,а не 16492,62 грн. як стягнуто судом.

При стягненні заборгованості за липень 2016 року в сумі 3760,85 грн. суд не прийняв до уваги, що позивач в ПАТ "Українська залізниця" працювала лише з 01.08.2018 року. Заробітна плата за липень 2016 року повинна була бути сплачена ДП «Донецька залізниця», яке не виключено із реєстру як юридична особа.

Позивачем не надано доказів на підтвердження нарахування винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 2547,83 грн..

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 140363,31грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1990 року ОСОБА_1 працювала

в інформаційно-обчислювальному центрі державного підприємства «Донецька залізниця».

З 01 серпня 2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» і з позивачем продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера 1 категорії виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», що підтверджується записами в трудовій книжці та наказом №1/ос від 29.07.2016 року.

Наказом начальника Інформаційно-обчислювального центру структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» №19/ІОЦ від 17.03.2017 року встановлено початок простою з 20 березня 2017

року для всіх працівників виробничого підрозділу з обовязком працівників зявлятися на свої робочі місця.

Наказом №14/ос від 20.03.2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним бажанням згідно ч.1 ст.36 КЗпП України з 20.03.2017 року з компенсацією за 29 днів невикористаної відпустки.

Відповідно до розрахунку заробітної плати (табулеграми) за липень 2016 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в сумі 4643,03 грн..

За березень 2017 року згідно табуляграми нараховано всього 16011,11 грн., в тому числі і компенсація за невикористаних 29 днів відпустки в сумі 9389,62 грн..

Згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано 10 днів.

З відомості на виплату грошей №30 за березень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1

було нараховано 2985,91 грн. і з урахуванням виплати податків вона особисто отримала 2374,35 грн., про що свідчить підпис у відомості(а.с.58-59).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того,що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах і відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі та компенсацію за 29 днів невикористаної відпустки.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами, копіями наказів,табелем обліку використання робочого часу за березень 2017 року.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати за березень 2017 року, в тому числі і компенсацію за невикористані 29 днів відпустки. Зазначені розрахунки нічим не спростовані.

Однак, стягуючи заборгованість по заробітні платі в сумі 7103 грн. , суд першої інстанції не навів в рішенні відповідних розрахунків із яких він виходив, визначаючи саме таку суму.

Між тим, відповідно наданої позивачем табуляграми їй було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в сумі 16011,11 грн., в тому числі і компенсація за 29 днів невикористаної відпустки в сумі 9389,62 грн.. Оскільки компенсація за 29 днів невикористаної відпустки в сумі 9389,62 грн. судом стягнута окремо, то таким чином заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року складала 6621,49 грн..

ОСОБА_1 відповідачем було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в сумі 2985,91 грн. і з урахуванням виплати податків вона особисто отримала 2374,35 грн., про що свідчить підпис у відомості про виплату заробітної плати.

Зазначена обставина не врахована судом першої інстанції при проведенні розрахунку заборгованості.

За таких обставин заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року, виходячи із нарахованої зарплати в табулеграмі, складає 3635,58 грн. без врахування компенсації за невикористану відпустку (6621,49-2985,91).

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі підлягає зміні з 7103 грн. на 3635,58 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила стягнути нараховану але не виплачену їй винагороду за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 50% від окладу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 2547,83 грн., суд не навів належних та допустимих доказів, якими підтверджується що така виплата була нарахована і не виплачена позивачці.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачем була нарахована та не виплачена позивачці винагорода за підсумками роботи за 2016 рік .

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року нічим не підтверджені.

В підтвердження позовних вимог в цій частині позивач надала в якості доказу розрахунок заробітної плати, з якого вбачається,що позивачці було нараховано заробітну плату в сумі 4643,03 грн.. Однак доказів того,що нарахована сума не була виплачена не надано, в тому числі не надано і передавальної відомості по невиплаченій заробітній платі ДП »Донецька залізниця», яка б підтверджувала наявність заборгованості, де позивач працювала в липні 2016 року.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року та в частині стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в сумі 2547,83 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частин 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач сплатив за подання апеляційної скарги 2105,46 грн.. Його апеляційна скарга задовольняється частково, тому судові витрати в частині сплати судового збору у розмірі 664,90 грн. підлягають компенсації ПАТ «Українська залізниця» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині законність рішення суду не перевірялася у звязку із тим, що воно не оскаржувалося.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 140363,31 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368,369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 03 січня 2019 року в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 9389,62 грн. залишити без змін.

Рішення Краснолиманського міського суду від 03 січня 2019 року в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 3635 ( три тисячі шістсот тридцять пять) гривень 58 копійок без утримання податку та інших обовязкових платежів.

Рішення Краснолиманського міського суду від 03 січня 2019 року в частині стягнутої винагороди у розмірі 2547,83 грн. скасувати.

В задоволені позовних вимог в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 винагороди у розмірі 2547,83 грн. та заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору у розмірі 664,90 грн. підлягають компенсації ПАТ «Українська залізниця» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: