АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/33/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Токової С.Є., у справі за позовом ОСОБА_4, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючих в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 треті особи: Служба у справах дітей міста Черкаси, Управління Державної міграційної служби в Черкаській області про вселення, виселення з квартири, зняття з реєстрації з місця проживання, повний текст рішення складено 10 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючих в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про вселення, виселення з квартири та зняття з реєстрації з місця проживання.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він ОСОБА_12 як учасник бойових дій у 1989 році отримував двокімнатну квартиру на підставі ордера № НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, відповідачі незаконно заволоділи даною квартирою у зв'язку з чим, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року вирішено витребувати вказану квартиру на користь ОСОБА_11 від добросовісного набувача за договором купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2006 року від ОСОБА_6 та скасовано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6

Не дивлячись на вказане судове рішення відповідачі відмовляються залишати квартиру. Крім того, позивач був позбавлений можливості користуватися житлом, в якому він зареєстрований, що стало причиною погіршення стану його здоров'я.

Також, з наведених підстав позивач був вимушений винаймати житло, на що, як і на лікування, знадобилися чималі кошти.

Позивач зазначав, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина.

З наведених підстав позивач просив суд вселити його та сина ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2.

Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8 з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Зобов'язати Соснівський РВ УМВС України в Черкаській області поставити на реєстраційний облік його та сина ОСОБА_4 за вказаною адресою та зняти з реєстраційного обліку відповідачів.

Зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою, визнати договір найму житла за ОСОБА_6 недійсним.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 20 квітня 2016 року залучено в якості третьої особи службу у справах дітей м.Черкаси.(т.1 а.с.156)

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2016 року до участі в розгляді даної цивільної справи в якості третьої особи залучено Управління державної міграційної служби в Черкаській області (т.1 а. с. 170).

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 жовтня 2016 року провадження у справі зупинено у зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_11 (т.2 а.с. 19).

15 лютого 2017 року адвокат ОСОБА_13 діючи в інтересах матері неповнолітнього ОСОБА_5 та самого неповнолітнього ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про залучення до участі в розгляді справи правонаступника померлого ОСОБА_11 його неповнолітнього сина ОСОБА_4 в якості позивача та відновити провадження у справі ( т.2 а.с. 24).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2017 року провадження у справі відновлено.

05 травня 2017 року провадження у справі закрито на підставі п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з тим, що дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Вказана ухвала скасована ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року, а матеріали цивільної справи направлені до Соснівського районного суду міста Черкаси для продовження розгляду по суті ( т.2 а.с. 110- 114).

Ухвалою Соснівсьького районного суду м.Черкаси від 19 червня 2017 року справа прийнята до провадження суддею Токовою С.Є.

20 вересня 2017 року ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5 подав до суду уточнену позовну заяву до відповідачів про вселення, виселення з квартири , постановки та зняття з реєстрації громадян з даного місця проживання (т.2 а. с. 145-147).

В остаточній редакції позову (т.2 а.с.178-180), який подано до суду 20 грудня 2017 року до ОСОБА_6, ОСОБА_7 які діють також як законні представники неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 треті особи служба у справах дітей м.Черкаси, Управління державної міграційної служби в Черкаській області, законний представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, вказувала, що за життя ОСОБА_11 був визнаний титульним володільцем квартири АДРЕСА_10 на підставі ордеру № НОМЕР_1, яку отримав на склад сім'ї з двох осіб (він та його дружина ОСОБА_14В.).

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року вирішено витребувати квартиру АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_11 з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 Судом було встановлено, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_11 не з його волі, а тому він в порядку ст. 387, 388 ЦК України має право витребувати це майно від набувача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 16 серпня 2016 року.

ОСОБА_4, як правонаступник і спадкоємець ОСОБА_11 має право на вселення у дану квартиру. Проте, відповідачі чинять перешкоди у вселенні, не дивлячись на існування рішень судів про право батька на це житло, яким порушують закріплене ст. 316 ЦК України право власності.

На підставі викладеного просила суд вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_4.

Виселити відповідачів за даного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Зобов'язати управління державної міграційної служби в Черкаській області поставити ОСОБА_4 на реєстраційний облік за вказаною адресою як за місцем проживання, та зобов'язати зняти з реєстраційного обліку відповідачів.

Усунути з боку відповідачів перешкоди по користуванню спірною квартирою (т.2 а.с. 178-180).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2018 року у задоволенні прозову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зокрема зазначала, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2017 року суд, виходячи з того, що законний представник ОСОБА_4 не надав належних доказів про те, що ОСОБА_4 є правонаступником ОСОБА_11 у відносинах щодо вселення у спірну квартиру, провадження було закрито. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року вказана ухвала була скасована і судом вказано, що беручи до уваги ту обставину, що спірна квартира являється майном ОСОБА_11, він мав право на витребування його з чужого незаконного володіння, ОСОБА_11 та його неповнолітній син ОСОБА_4 на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року мали право на вселення у спірну квартиру, тож в даному випадку мова йде про майнові права осіб, і ці права наслідуються ОСОБА_4 як сином померлого позивача. Таким чином факт правонаступництва в даному випадку являється встановленим судовою інстанцією, дана обставина вважається доведеною і питання правонаступництва є вирішеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зокрема виходив з того, що ОСОБА_11 не був власником даної квартири, а лише був заселений в неї на підставі ордеру в 1989 році. В подальшому він в цій квартирі не проживав і був визнаний таким, що втратив право користування даною квартирою. Також, судом зазначено, що 16 серпня 2006 року укладений договір купівлі - продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. (реєстр №3445), згідно якого відповідачі являються власниками спірної квартири. Вказаний договір не визнавався недійсним та є чинним на даний час. Неповнолітній ОСОБА_4 не був членом сімї ОСОБА_11 проживав з матір'ю за іншою адресою де і був зареєстрований, ордер на спірну квартиру видавався на інших членів сімї.

Проте погодитися із такими висновками суду не можна.

Частинами 1,2 статті 61 ЖК встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЖК на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Таким чином документом який визначає виникнення права на вселення та користування жилим приміщенням в будинку державного або громадського житлового фонду - є ордер.

14 грудня 1989 року ОСОБА_12, на склад сімї 2 особи - ОСОБА_16, був виданий ордер НОМЕР_3 на жиле приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_5 (т.2 а.с.200), в зв'язку з чим у ОСОБА_12 виникло право вселення та право користування зазначеною квартирою.

ОСОБА_12 змінював прізвище, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та копією паспорта.(т.1 а.с.102,103)

Вказане право ОСОБА_11 , на час звернення до суду з даним позовом, не втрачав і виданий йому ордер недійсним не визнавався, а відтак за ним, на час звернення до суду зберігалось право користування квартирою.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 березня 2004 року яким визнано ОСОБА_17 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_6 та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 1 листопада 2005 року, якою залишено без змін зазначене рішення суду першої інстанції, скасовано ухвалою касаційної інстанції від 8 листопада 2007 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.(т.1 а.с.66-70)

В подальшому ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 8 лютого 2008 року позов ОСОБА_14 до ОСОБА_12 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення - залишено без розгляду.(т.1 а.с.71)

Інших рішень, щодо втрати ОСОБА_11, права користування спірною квартирою не існує.

За період оскарження рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 березня 2004 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 1 листопада 2005 року, ОСОБА_14 приватизувала квартиру АДРЕСА_6, на підставі рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м.Черкаси від 19 липня 2006 року №470. Вказане рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м.Черкаси від 19 липня 2006 року в частині приватизації ОСОБА_14 квартири АДРЕСА_7 визнано , рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 лютого 2012 року, недійсним.(т.1 а.с.74-76)

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6, третя особа: реєстраційна служба Черкаського управління юстиції про витребування майна та зняття з державної реєстрації встановлено наступне.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача в тому випадку, якщо майно загублене власником, було викрадене у власника, вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_11 є титульним володільцем квартири АДРЕСА_8 на підставі ордеру НОМЕР_4 від 19 грудня 1989 року ( а/с 9).

До речових прав на чуже майно за ст. 395 ЦК України віднесено право володіння.

Статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником.

Позивачу по справі майно, а саме двохкімнатну квартиру, було передано на підставі договору найму ( ст. 61 ЖК Української РСР).

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права.

Судовий захист речових прав на чуже майно може здійснюватися за вимогами аналогічними до тих, що пред'являються для захисту права власності, якщо вони не суперечать змісту та відповідають природі відповідного речового права.

У ч. 3 ст. 397 ЦК України встановлено презумпцію правомірності фактичного володіння майном, тобто, якщо не доведено інше , фактичне володіння має визнаватися правомірним. Правомірне фактичне володіння є достатньою підставою для захисту володільцем свого речового права на володіння чужим майном.

Таким чином позивач має право на витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння.

Із зазначених підстав, вказаним рішенням апеляційного суду Черкаської області, витребувано квартиру АДРЕСА_9 із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11.

Зазначені обставини справи свідчать про те, що відновлено право ОСОБА_11, яке виникло в нього на підставі виданого ордеру на жиле приміщення, в тому числі повернення йому статусу наймача, та втрачено право власності на спірну квартиру ОСОБА_6 і в цьому випадку визнання недійсним договору - купівлі продажу, на підставі якого остання набула право власності на квартиру, не вимагається, що роз'яснено в п.п.21,22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» згідно яких у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_4 (т.1 а.с.46) вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його батько ОСОБА_11, мати ОСОБА_18.

За змістом статті 65 ЖК право вселяти в займане жиле приміщення належить наймачу, яким, як зазначалось вище, був до смерті ОСОБА_11

Таким чином звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_11 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 діяв і як наймач квартири і як законний представник неповнолітнього, а тому в такий спосіб здійснив своє право на вселення в квартиру своєї дитини, в зв'язку з чим, поданий позов стосується інтересів (права користування) неповнолітньої дитини.

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.(т.2 а.с.9)

Частиною 4 статті 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Неповнолітній ОСОБА_4 від спадщини після смерті ОСОБА_11 не відмовлявся, навпаки звернувся із заявою про прийняття спадщини (т.2 а.с.100), а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Питання щодо переходу права на витребування майна у добросовісного набувача до спадкоємців, роз'яснено в п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» де зазначено, що оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Оскільки спірне майно є житлом, рішення суду про витребування квартири не виконується, вселялись відповідачі в спірну квартиру без згоди наймача, суд приходить до висновку, що іншим шляхом усунути порушення права позивача, як виселити відповідачів з квартири не можливо.

Суд першої інстанції вказані обставини справи та норми права не врахував, а тому помилково прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, за змістом статей 12,13,48,53,175 ЦПК України, особи які відповідальні за порушене право позивача є відповідачами, а зміст позовних вимог стосується саме останніх.

Оскільки Управління державної міграційної служби в Черкаській області не є відповідачем в даній справі, вимоги до вказаної особи не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 - задовольнити частково, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

Позовні вимоги ОСОБА_4, в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючих в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 треті особи: Служба у справах дітей міста Черкаси, Управління Державної міграційної служби в Черкаській області про вселення, виселення з квартири, зняття з реєстрації з місця проживання задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_11 та виселення з вказаної квартири ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.

Судді