справа № 362/5591/17-ц головуючий у суді І інстанції Корнієнко С.В.
провадження № 22-ц/824/2813/19 суддя-доповідач у суді II інстанції ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Верланова С.М.

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - служба у справах дітей та сім'ї Васильківської міської ради Київської області, Васильківська районна державна адміністрація Київської області, орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визначити місце проживання ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_5, з позивачем за адресою - АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторонами було усиновлено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач усиновив також доньку дружини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, та зі згоди дружини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. 25 грудня 2014 року відповідач пішла з дому, а причиною цього стало повне нехтування батьківськими обов'язками та жорстоке поводження з дітьми. Відповідач півроку не цікавилася долею дітей, її перебування не було відоме позивачу.

Відповідач викрала доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за допомогою сусіда, після чого позивач написав заяву до поліції. До цього часу місце перебування дітей та їх стан невідомий позивачу. З листопада 2014 року до березня 2015 року діти перебували у дитячому будинку м. Комсомольськ, Полтавської області. Дружина залишила дітей своїй матері та не надала відповідного матеріального забезпечення, діти перебували в жахливому виснаженому стані, голодні, хворі, відставали у розвитку. З кінця 2014 року і до вересня 2017 року позивач самостійно виховував трьох хлопчиків - ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_9. 21 вересня 2017 року відповідач викрала ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проти їх волі, чим завдала їм психологічну травму, та за її словами має намір відібрати у позивача сина ОСОБА_10.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що шлюб між ним та відповідачем розірвано 25 червня 2018 року. Між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей. При ухваленні рішення суд проігнорував та не надав належної оцінки діям відповідача по відношенню до дітей, не взяв до уваги її негативну поведінку відносно них. Що стосується витягу з кримінального провадження, стосовно позивача, то йому до цього часу не повідомлено про підозру і не вручено обвинувальний акт. Відсутність вироку по даній справі в черговий раз підтверджує про надуманість даного факту. Рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та невмотивованим, що грубо порушує права відповідача. Суд у своєму рішенні виклав доводи лише відповідача, проігнорувавши доводи, пояснення, письмові докази, заяви позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 є позивач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.13-17).

Згідно характеристики, наданої депутатом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.6).

Згідно характеристики класного керівника, ОСОБА_3 був обраний головою батьківського комітету, є гарним організатором, дбайливо відноситься до своїх дітей та проявив себе дисциплінованим, вихованим та відповідальним (а.с. 12).

Відповідно до характеристики, наданої директором компанії Levi9 Ukraine від 12 жовтня 2014 року, ОСОБА_3, працюючи керівником групи програмної розробки та системним архітектором, володіє високими організаційними здібностями, є прикладом для наслідування (а.с.7).

Згідно довідки Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області № 959 наданої 13 червня 2017 року, ОСОБА_3 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та до складу його сім'ї входять та разом проживають: дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9 (а.с.11).

Згідно Консультативного висновку психолога клініки «Борис» від 21 травня 2015 року на момент консультації фон дитини ОСОБА_8. високий, існує реакція негативної психічної фіксації на слово мати (а.с.8).

30 листопада 2015 року до центру соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Комсомольську були влаштовані двоє малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_6, з ними працювали психологи та ОСОБА_6 на час влаштування до Центру, перебувала у Комсомольській міській лікарні з діагнозом ГРВІ (а.с.25).

Згідно Висновку щодо малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_8 №162 від 29 грудня 2015 року, наданого Центром соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Комсомольську, Аліса сприймає сімейну ситуацію як дисгармонійну, напружену, конфліктну (а.с.26-27).

Згідно довідки Центру соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Комсомольську 15 березня 2016 року діти повернуті до родини матері ОСОБА_4 в квартиру, яку вона винаймає та в якій створені всі необхідні умови для виховання та розвитку дітей (а.с.28).

Згідно Витягу з кримінального провадження № 0001672, встановлено, що в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, за заявою ОСОБА_4 по відношенню неправомірних дій ОСОБА_3, які полягали у вчиненні розпусних дій сексуального характеру відносно їх спільних дітей (а.с.53).

20 липня 2017 року ОСОБА_6 нагороджена грамотою за участь в чемпіонаті м. Василькова з шахів серед дівчаток (а.с.54).

20 липня 2017 року ОСОБА_8 нагороджена дипломом за II місце в чемпіонаті міста Василькова з шахів серед дівчаток (а.с.55).

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 03 вересня 2018 року за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Кооперативна, 32, проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_9 ОСОБА_14, зареєстровані та не проживають: ОСОБА_4 та діти ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розлучені25квітня2018року. Від шлюбу мають 5 дітей, з матір'ю проживає четверо дітей та з батьком одна дитина ОСОБА_9 (а.с.99).

Станом на 25 червня 2018 року ОСОБА_3 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.100).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 19 червня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1, проживають ОСОБА_15 (бабуся з боку матері), мати ОСОБА_4 та діти ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, діти відвідують різні гуртки, батько востаннє намагався зустрітися з дітьми в лютому 2018 року, але ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відмовились зустрічатись з батьком (а.с.101).

Згідно Висновку виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області №03-26/3216 від 16 жовтня 2018 року про визначення проживання малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, орган опіки та піклування прийшов до висновку щодо недоцільності визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком (а.с. 107-114).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що діти більше прихильні до матері, тому відібрання їх від матері може спричинити дітям психологічну травму. Мати дітей не чинить перешкод батькові у прийнятті участі в їх вихованні, побаченні з ними. Аморальність поведінки відповідача та невжиття останньою заходів щодо створення належних умов для виховання та розвитку дітей не знайшла свого підтвердження.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення їїправ, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно Висновку виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області №03-26/3216 від 16 жовтня 2018 року орган опіки і піклування дійшов висновку про недоцільність проживання дітей з позивачем.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту, що проживання дітей з батьком буде відповідати інтересам дітей.

Оскаржуючи судове рішення суду першої інстанції позивач зазначає, що суд не дав належної оцінки діям відповідача, яка неодноразово порушувала свої батьківські обов'язки щодо виховання дітей. Пів року не цікавилась дітьми, не забезпечувала їх всім необхідним для морального, духовного, фізичного розвитку, їх освіти та відпочинку. Також позивач в своїй апеляційній скарзі вказує, що відповідач 01.07.2015 року фактично викрала доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_6. Відповідно до висновку психолога, що був проігнорований судом, донька ОСОБА_8 боялася рідну маму. З висновку психолога клініки «Борис» від 21.05.2015 року фон дитини ОСОБА_8 високий, існує реакція негативної психічної фіксації на слово мати. Крім того позивач зазначає, що відповідач в липні 2015 року доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_6 віддала в дитячий будинок м.Комсомольск. Діти перебували в жахливому виснаженому стані, голодні, хворі, відставали в розвитку. З дитячого будинку їх було направлено до лікарні де відповідач лише двічі навідувала їх. 21.09.2017 року відповідач викрала зі школи синів ОСОБА_16 та ОСОБА_17.

Однак, зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Так, усі обставини, які на думку позивача мали місце і вказують на протиправну поведінку матері по відношенню до своїх дітей не свідчать, що проживання дітей з батьком буде відповідати інтересам дітей.

Вказуючи на те, що відповідач пів року не цікавилась дітьми, не забезпечувала їх всім необхідним для морального, духовного, фізичного розвитку, їх освіти та відпочинку, що відповідач01.07.2015 року фактично викрала доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_6, апелянт не звернув уваги, що зазначені обов'язки лежать не тільки на матері, а й на батькові.

Так у відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Вказуючи, що мати не виконувала своїх обов'язків в 2015 році щодо виховання та утримання дітей, позивач не надав суду доказів, що він сам виконував такі обов'язки чи намагався їх виконувати і в зв'язку з цим проживання дітей з батьком відповідатиме інтересам дітей.

Так, зазначаючи, що відповідач викрала доньок і йому не було відомо про їх місцезнаходження, позивач до моменту вирішення зазначеної справи в суді належних дій, що передбачені законодавством для поверненні дітей за їх попереднім місцем проживання, не вживав.

У відповідності до вимог ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з таким позовом до суду не звертався, а, отже, не вжив всіх необхідних заходів для повернення дітей та надання їм виховання, утримання та лікування зі свого боку.

При цьому Апеляційний суд не бере до уваги звернення до поліції, оскільки протиправна зміна місця проживання дітей одним з батьків не відноситься до компетенції органів поліції і може бути вирішена виключно судом. За таких обставин викрадення, на яке посилається позивач, є не доведеним.

Посилання апеляційної скарги на висновки психологів від 2015 року, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки такі висновки є лише думкою лікаря висловленою в 2015 році під час спілкування з дитиною в присутності батька і не спростовують фактичних обставин справи станом на 2018 рік, коли суд визначав місце проживання дітей.

Також, зазначені доводи позивача не спростовують і висновку органу опіки і піклування про недоцільність проживання дітей з батьком.

Так, згідно наданого суду висновку виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області №03-26/3216 від 16 жовтня 2018 року, психологами проводилися бесіди з дітьми в результаті чого були з'ясовані наступні обставини.

Бесіда та діагностика дітей відбувалась з кожним індивідуально, в спокійній атмосфері. Діти позитивно були налаштовані, із задоволенням йшли на контакт.

В ході бесіди всі діти повідомили, що зараз вони проживають в м. Горішні Плавні однією сім'єю з мамою, бабусею. Більшість часу діти виховуються бабусею, тому що мама працює тиждень через тиждень. Раніше родина проживала в м. Васильків однією сім'єю: мама, тато, дідусь (по лінії батька), брати ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та сестрички ОСОБА_6 і ОСОБА_8.

Аліса повідомила, що під час їх спільного проживання з татом, він робив з дітьми дещо погане і називав свої дії «секретиками». Зі слів дівчинки вони розповідали матері про дії, які тато над ними вчиняв і мама одного разу бачила, як тато «робив секретики» з дітьми, але нічого не сказала татові та не зробила ніякого зауваження. На уточнюючі запитання про «секретики» дівчинка дуже довго відмовлялась розповідати, що саме робив тато, тому що їй соромно називати частини тіла, до яких торкався батько. Потім несподівано дівчинка змінила свою думку та вирішила написати на аркуші паперу ті частини тіла, до яких торкався батько. Це були інтимні частини тіла. Дитина повідомила що тато «лазив» в інтимних місцях голими руками. Щодо хлопчиків батько теж робив подібні дії.

Для визначення ставлення до батьків, з дівчинкою було проведено методику «Малюнок родини». За результатами малюнку можна зробити висновки про те, що дитина має високу самооцінку. На малюнку зображені сама авторка, сестра ОСОБА_6, брат ОСОБА_5, тато, мама, братик ОСОБА_7 та бабуся. Всі члени родини віддалені одне від одного. Тато і мама сприймаються як пара. Матір більш авторитетна , ніж батько. Найбільш значимими в родині дівчинка вважає себе і маму, ОСОБА_8 сприймає себе на одному рівні з матір'ю. Батько - єдиний, хто зображений з зубами, що може свідчити про вороже ставлення до нього. Спостерігається низький рівень емоційного зв'язку з батьками, нестача тепла та уваги з боку родини.

ОСОБА_17 повідомив, що4 під час проживання в м. Глеваха тато змушував дітей робити з ним «секретики». На уточнюючі запитання, що він має на увазі під словом «секретики», хлопчик повідомив, що тато роздягав дітей, змушував засовувати ноги йому під нижню білизну, грав з ними в піратів. Хлопчик каже, що всі дії тато вчиняв з усіма дітьми одночасно. Причому матір, зі слів дитини, знаходилась в цей час дома. Також дитина розповіла про те, що коли мама виїхала, то тато найняв няньку, яка зловживала алкоголем та доручав їй мити дітей. На запитання чи робила няня з ним щось погане, хлопець відповів негативно. Дідусь, за словами ОСОБА_5, змушував його пити пиво, погрожуючи фізичним покаранням.

На даний час ОСОБА_5 вважає, що тато поганий. Але раніше він так не вважав, поки йому про це не сказала старша сестра ОСОБА_8. Зараз він не проти, щоб тата посадили до в'язниці за його дії.

Для визначення відношення дитини до батьків було проведено методику «Малюнок родини». За результатами методики можна зробити висновок про те, що найближчою людиною в сім'ї хлопчик вважає свого брата ОСОБА_7. В дітей спільні інтереси і вони найближче спілкуються. Матір більш емоційно віддалена. Тата на малюнку немає взагалі, що свідчить про несприйняття батька як члена родини, відсутність емоційного зв'язку з татом.

ОСОБА_16 на запитання чи хотів би ОСОБА_7 бачитись чи спілкуватись з татом, хлопчик відповідає категоричним «ні». Навіть в ситуації, якщо тато приїде, дитина каже, що він не впустить батька до їхнього дому. Причини свого вибору він не може пояснити конкретно. Але хлопчик пригадує, що тато його дуже образив. Коли діти залишалися з татом, то батько штовхнув ОСОБА_7 в озеро, яке було в них на подвір'ї, під час того, як хлопчик ловив рибу. Дитина пам'ятає, що батько при цьому сказав: «Щоб я тебе більше ніколи не бачив». Після цього батько поїхав на роботу, а дитині з озера допомогла вибратись няня. ОСОБА_16 згадує, що дана ситуація його дуже образила і він вважає, що тато хотів його втопити. Наступного ранку тато відвів дітей до школи, звідки їх забрала бабуся та відвела до матері.

Хлопчику подобається жити в м. Горішні Плавні разом з мамою, братиками і сестричками. Дитина аргументує це тим, що тут є багато гуртків, які можна відвідувати, а там, де вони жили такого не було.

Для визначення ставлення ОСОБА_7 до кожного з батьків з хлопчиком було проведено діагностичні методики «Незакінчені речення» та визначення міжособистісних стосунків (за Рене Жилем). За результатами проведених досліджень можна зробити висновок про те, що дитина більш близька до матері, вона являється для ОСОБА_7 авторитетом, людиною, яка задовольняє прагнення хлопчика до знань. Батько відноситься до членів сім'ї ОСОБА_7, але в емоційному світі дитини не відіграє важливої ролі. Сприймається як спокійна особистість, ніяких негативних емоцій по відношенню до батька хлопчик не проявляє. В ситуаціях, де мама з татом знаходяться разом, дитина прагне більше до спілкування з друзями або братами і сестрами.

Мирослава не пам'ятає свого тата, мама нічого не розповідала дівчинці про нього. Батькові фотографії ОСОБА_6 бачила тільки в мами на телефоні. Бачитись та проводити час з татом дівчинка не хоче. Повідомляє, що вона його боїться, а найбільше тата бояться ОСОБА_5 та ОСОБА_8, тому що вони знають про наміри тата викрасти їх зі школи.

За таких обставин Апеляційний суд приходить до висновку, що висновок органу опіки і піклування є достатньо обґрунтований і наданими суду доказами не підтверджено, що він суперечить інтересам дітей на момент його постановления та вирішення справи в суді, а відтак в силу вимог ч. 6 ст. 19 СК

України у суду відсутні підстави не погоджуватись з зазначеним висновком. Не зазначені такі підстави і в апеляційній скарзі позивача.

Доводи апеляційної скарги в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_10, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки відповідач не є матір'ю ОСОБА_9 і спір між позивачем та відповідачем щодо місця проживання зазначеної дитини не існує, а відтак і немає підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги в частині невмотивованості рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не може взяти до уваги в якості підстави для його скасування, виходячи з наступного.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині невмотивованості судового рішення колегія суддів відхиляє, оскільки суд надав оцінку ключовим вимогам позовної заяви. Рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального права і по суті є правильним.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на виключно позитивні характеристики позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не спростовують фактів негативної поведінки батька по відношенню до своїх дітей, в тому числі і направленої на порушення особистої недоторканності дітей, що були встановлені спеціалістами психологами в ході вирішення питання органом опіки і піклування про місце проживання дітей.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються. Рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено11березня2019року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Верланов С.М.