Справа № 458/74/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді: Кріль Л.М.

з участю секретаря: Козловської С.М.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 : адвоката Буняка Д.М.

та відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Турці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства і стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Турківського районного суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання батьківства і стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що проживаю у с.Присліп Турківського району Львівської області. Недалеко від неї проживав ОСОБА_2 , з яким дружила з 2012 року.

В 2013 році позивач ОСОБА_1 . завагітніла від ОСОБА_2 . На той час їй було тільки 15 років і вони не могли зареєструвати шлюб, так як була неповнолітньою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила дитину.

Оскільки позивач не перебувала у шлюбі, дитину було зареєстровано відповідно до вимог ст.135 Сімейного кодексу України. Дитина народилась передчасно і потрібно було терміново зареєструвати дитину і відповідач ОСОБА_2 як батько дитини сам реєстрував дитину виконавчому комітеті Присліпської сільської ради Турківського району Львівської області.

Позивачу та відповідачу не було роз`яснено вимоги статті 126 Сімейного кодексу України, відповідно до якої походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Незважаючи на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.126 СК України така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану, позивач та відповідач такої заяви не подали, так як після народження дитини, відповідач - батько дитини не захотів цього зробити, вони так і не одружилися.

На даний час відповідач одружився з іншою жінкою.

Позивач проживає з дитиною у будинку своїх батьків в с.Присліп Турківського району Львівської області і дитина перебуває повністю на її утриманні.

Вона зверталася до ОСОБА_2 , щоб він надавав матеріальну допомогу на утримання їхньої спільної дитини. І на словах він цього не заперечував, але ніякої допомоги не надавав і не надає.

Відповідач ОСОБА_2 не має стабільного заробітку, працює сезонно, виїжджає на заробітки, розмір його доходу їй не відомо.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 батьком дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з нього на її користь аліменти на утримання вказаної дочки у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Буняк Д.М. позов підтримали, просили його задовольнити.

У підготовчому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов визнав повністю та пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно є його дитиною та він її визнає як свою дитину. Згідний сплачувати аліменти, які заявлені позивачем у позовній заяві, але згідний їх сплачувати не з часу подання позовної заяви до суду, а з часу ухвалення судом рішення у даній цивільній справі.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128 СК, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Оскільки ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосуванню підлягають норми Сімейного кодексу України із зазначенням позовної вимоги про визнання батьківства.

Відповідно до ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України).

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Із позовної заяви, копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.02.2014 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачем, перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №150 від 23.01.2019 року, яка видана Присліпською сільською радою Турківського району Львівської області.

Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи обставини, викладені в позовній заяві, пояснення сторін у суді, визнання відповідачем позову у судовому засіданні, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття та достатніх підстав для визнання батьківства, суд приходить до висновку, що є законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства і стягнення аліментів на утримання дитини з часу подання позовної заяви до суду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 89, 141, 200, 258-259, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого на проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , батьком дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Присліп Турківського району Львівської області.

Стягувати з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий: