ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» січня 2019 року

м. Харків

справа № 638/11414/18

провадження № 22-ц/818/903/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача прокуратури Харківської області - Крупської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року, ухвалене суддею Цвірюком Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, в якому просила: захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди, спричиненої їй незаконними діями та протиправною тривалою бездіяльністю посадових осіб відповідача, застосувавши при ухваленні рішення практику Європейського суду з прав людини та практику національних судів; стягнути на її користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000000,00 грн., спричиненої їй посадовими особами відповідача в результаті імітації досудового розслідування, прийняття незаконних рішень та протиправної тривалої бездіяльності.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 05 грудня 2017 року звернулась до відповідача з заявою про кримінальне правопорушення, вчинене слідчим Шевченківського ВП Холодногірського ВП НП в Харківській області Хоміч В.В., при умисно допущеній бездіяльності та тривалій імітації досудового розслідування по кримінальному провадженню 000010, та про внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Відповідачем вказані відомості до ЄРДР у встановлений законодавством строк внесені не були, в зв'язку з чим вона оскаржила вказану бездіяльність до слідчого судді. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року її скаргу було задоволено та зобов'язано відповідача протягом 24 годин внести відомості до ЄРДР за її заявою від 05 грудня 2017 року. Вказані відомості були внесені до ЄРДР лише 13 лютого 2018 року за № 0000219. В подальшому в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000219, 21 березня 2018 року слідчим було винесено постанову про відмову у визнанні її потерпілою, яка в подальшому, 14 травня 2018 року, була скасована слідчим суддею. Також слідчим 29 травня 2018 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000219, яка 27 липня 2018 року також була скасована слідчим суддею. Таким чином, посадові особи відповідача протягом тривалого часу вчиняли умисну протиправну бездіяльність та злісно не виконували вимоги чинного законодавства України. Вказаними незаконними діями та бездіяльністю посадові особи відповідача спричинили їй моральну шкоду, оскільки вона була вимушена звертатись до суду, було порушено її психологічне благополуччя, вона була позбавлена відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, права на доступ до правосуддя, вона втратила віру в законність та справедливість власті. Згідно висновку спеціаліста-психолога від 07 серпня 2018 року, тривала бездіяльність посадових осіб відповідача при імітації розслідування є психотравмуючою для неї, розмір компенсації спричиненої їй моральної шкоди дорівнює 3000000,00 грн., які вона просить стягнути на свою користь (а.с. 1-5).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі (а.с. 174-176).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 22 листопада 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким з урахуванням розумності та справедливості стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди, умисно спричиненої їй тривалою бездіяльністю відповідача. В обґрунтування посилається на помилковість та несправедливість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував необґрунтовано висновок спеціаліста-психолога. Крім того, не врахував норми чинного законодавства та судову практику судів касаційної інстанції (а.с. 96-99).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2018 року закінчено підготовку апеляційного розгляду даної цивільної справи, призначено її до розгляду на 27 грудня 2018 року з повідомленням учасників справи (а.с. 104). В подальшому розгляд справи був зупинений, після відновлення провадження розгляд справи призначений на 17 січня 2019 року.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав в повному обсязі.

Представник прокуратури Харківської області - Крупська К.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

ПредставникДержавної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 131).

Судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наведених нижче підстав.

Оцінюючи аргументи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови в позові в цілому відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які склались між позивачем та прокуратурою, врегульовані кримінальним процесуальним законодавством та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Питання правомірності дій представників прокуратури слідчими суддями не розглядались, оскільки вказані питання згідно ч. 2 ст. 307 КПК України не відносяться до їх повноважень. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт скасування постанов відповідача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Позивач поновила своє право на неупереджене досудове розслідування в рамках меж, визначених ст. 303, 307 КПК України. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди. Висновок спеціаліста не може бути прийнятий до уваги, оскільки останній не відповідає вимогам щодо допустимості доказів, встановленим ст. 78 ЦПК України. Так, вказаний висновок не є висновком експерта, а процесуальний статус спеціаліста в цивільному процесі врегульовано відповідними положеннями ЦПК України. Крім того, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора, яка б знаходилась в причинно-наслідковому зв'язку з негативними наслідками для позивача. Також слідчі органів прокуратури, що проводять досудове розслідування, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, тому не належить до суб'єктів, визначених ст. 1174 ЦК України. При цьому органи прокуратури не є органами державної влади або місцевого самоврядування в розумінні ст. 1174 ЦК України, а мають особливий статус, здійснюючи функції в сфері правосуддя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, 05 грудня 2017 року ОСОБА_1, спільно з ОСОБА_2, звернулась до прокуратури Харківської області з заявою про злочин, вчинений слідчим Шевченківського ВП Холодногірського ВП НП в Харківській області Хоміч В.В під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000010, в якій просила внести відповідні відомості до ЄРДР (а.с. 36).

Листом прокуратури Харківської області № 15/3-76-15 від 07 грудня 2017 року позивачку повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР на підставі заяви від 05 грудня 2017 року (а.с. 35).

Не погодившись із вказаними діями прокуратури Харківської області, позивачка та ОСОБА_2 звернулись із скаргою до суду, в якій просили зобов'язати органи прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою від 05 грудня 2017 року (а.с. 34).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року скаргу було задоволено та зобов'язано компетентних осіб прокуратури Харківської області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою від 05 грудня 2017 року (а.с. 33).

Прокуратура Харківської області листом № 15/3-76-15 від 13 лютого 2018 року повідомила позивачку та ОСОБА_2, що 13 лютого 2018 року внесені відомості до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року, яка надійшла 12 лютого 2018 року (а.с. 32).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема листа прокуратури Харківської області № 15/3-158-18 від 20 березня 2018 року, в подальшому матеріали досудових розслідувань, розпочатих на підставі заяви позивачки та ОСОБА_2, було об'єднано. Об'єднаному кримінальному провадженню присвоєно № 0000219 (а.с. 28).

В подальшому 21 березня 2018 року старшим слідчим прокуратури Харківської області винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_2 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000219 (а.с. 27), про що ОСОБА_2 повідомлено листом № 17/2-219-18 від 22 березня 2018 року (а.с. 26).

26 березня 2018 року позивачка та ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою, в якій просили скасувати постанову слідчого від 21 березня 2018 року (а.с. 24).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 травня 2018 року скаргу було задоволено, скасовано постанову слідчого від 21 березня 2018 року про відмову у визнанні потерпілим та зобов'язано слідчого прокуратури Харківської області вручити ОСОБА_2 та позивачці пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілого в кримінальному провадженні № 0000219 (а.с. 22-23).

Вказану пам'ятку позивачкою було отримано 30 травня 2018 року, що підтверджується її підписом у зазначеному документі (а.с. 19-20).

29 травня 2018 року старшим слідчим прокуратури Харківської області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000219 (а.с. 14-16).

Не погодившись з постановою, позивачка та ОСОБА_2 звернулись до суду із скаргою, в якій просили скасувати постанову слідчого від 29 травня 2018 року (а.с. 13).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року скаргу було задоволено, скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Харківської області від 29 травня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 13 лютого 2018 року за № 0000219 (а.с. 11-12).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року по справі № 520/3307/16-ц.

Отже, при розгляді справи ОСОБА_1 повинна була довести протиправність дій прокуратури Харківської області, внаслідок яких їй була заподіяна моральна шкода. Будь-яких доказів нею надано не було.

Проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження, реалізація дій заявника на оскарження процесуальних дій слідчого, не свідчить про незаконність дій прокуратури відносно неї.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц зазначено наступне.

Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що реалізація позивачкою права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого прокуратури та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про спричинення їй моральної шкоди, та позивачкою всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведений факт спричинення їй шкоди внаслідок вказаних вище рішень та дій посадових осіб прокуратури Харківської області.

Висновок спеціаліста від 07 серпня 2018 року, наданий позивачкою (а.с. 6-9), колегією суддів не може бути розцінений в якості допустимого доказу на підтвердження спричинення їй моральної шкоди та її розміру, з наступних підстав.

Вказаний висновок спеціаліста не містить даних, які б дозволили оцінити його в якості висновку експерта, тобто джерела доказів, передбаченого ст. 76, 102 ЦПК України.

Так, з висновку спеціаліста колегія суддів позбавлена можливості встановити, що він підготовлений саме експертом, тобто особою, яка атестована та отримала кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому

Законом України «Про судову експертизу». У вказаному висновку також відсутні дані відносно того, що особа, яка його підготувала, попереджена (обізнана) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того, посилання психолога, юриста, спеціаліста в області математики ОСОБА_6, який склав висновок, на наявність у нього вищих освіт у вказаних вище галузях науки, колегією суддів також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки копії вказаних дипломів матеріали справи не містять. Також колегія суддів вважає, що сам по собі факт наявності вищої освіти у зазначеної особи, навіть якщо така освіта дійсно має місце, не свідчить про достовірність даних, викладених в його висновку.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів позбавлена можливості оцінити висновок спеціаліста ОСОБА_6 в якості допустимого, достовірного та достатнього доказу спричинення позивачці моральної шкоди та її розміру, який визначений ОСОБА_6 в сумі 3000000,00 грн.

За таких обставин підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки особою, яка подала апеляційні скарги, не доведено наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни судового рішення, колегія суддів, переглядаючи справу згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку щодо відсутності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Постанову складено "18" січня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді: А.І. Колтунова С.С.Кругова Н.П.Пилипчук