_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1046/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019 року

Київський районний суд

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників - адвокатів сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей ОСОБА_5 міської ради, Приморська районна адміністрація ОСОБА_5 міської ради про визначення місця мешкання малолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей ОСОБА_5 міської ради, Приморська районна адміністрація ОСОБА_5 міської ради, Київська районна адміністрація ОСОБА_5 міської ради про визначення місця мешкання дитини,

Встановив:

ОСОБА_3 в листопаді 2016 року звернулась до суду з вимогами ухвалити судове рішення, яким визначити порядок участі ОСОБА_4 у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом перебування дитини з батьком щонеділі з 13 години до 19 години у присутності матері та негайно відібрати малолітнього сина ОСОБА_6 від батька ОСОБА_4 і повернути дитину за попереднім місцем проживання.

24.01.2017 року ОСОБА_4 заявив зустрічний позов і просив суд визначити місце мешкання малолітнього сина ОСОБА_6 з ним батьком дитини.

24.01.2019 року до суду від ОСОБА_3 надійшла заява про уточнення позову, в якому позивач за первісним позовом виклала вимогу про визначення місця проживання дитини з матірю і вимагала негайно відібрати дитину від батька і повернути малолітнього ОСОБА_6 за попереднім місцем проживання АДРЕСА_1.

В судових засіданнях сторони наполягали на своїх вимогах, згоди в судових засіданнях щодо визначення місця мешкання малолітньої дитини батьки не дійшли.

До сьогоднішнього судового засідання представник Київської рай адміністрації, як орган опіки та піклування не зявився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності, зазначивши, що висновок рай адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю підтримує.

Представник Приморської райадмінстрації до суду не зявляється, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника Приморської рай адміністрації.

Суд вислухав сторони, свідків, судового експерта, фахівця, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року по вересень 2016 року: рішенням Приморського райсуду м. Одеси від 14.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 актовий запис про народження №819, вчинений 27.01.2012 року відділом ДРАЦС у місті ОСОБА_5 міського управління юстиції.

У період з 2011 року по березень 2016 року сімя ОСОБА_4 і ОСОБА_3 періодично проживала: в квартирі 141 в будинку по пр.-ту. ОСОБА_7 (квартира ОСОБА_4 та його батьків), в квартирі в Обсерваторному провулку (сімя винаймала житло), в квартирі АДРЕСА_2 (житло належить ОСОБА_3Д.). Малолітній ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 припинили спільне проживання в березні місяці 2016 року. Батьки домовились, що дитина залишиться проживати з батьком і дідом, а мати буде вільно зустрічається і спілкуватися з сином без будь-яких обмежень.

Спір між сторонами щодо місця проживання дитини виник в червні місяці 2016 року.

ОСОБА_3 доводить, що ОСОБА_4 неправомірно утримує дитину, не дає їй можливості зустрічатися з сином, усунув її від виховання дитини, тому вона звернулась до суду з цим позовом і вимагає повернути їй дитину та визначити місце мешкання сина з матірю. На думку ОСОБА_3 - ОСОБА_4 є особою безвідповідальною у ставленні до дитини, він також є необізнаним у справах виховання і розвитку сина, грубо порушує права дитини

ОСОБА_4 з позовом колишньої дружини не погодився і стверджує, що ОСОБА_3 до дитини ставиться байдуже, ніколи не приділяла належної уваги і турботи про сина, що він ОСОБА_4 в повному обсязі забезпечує всесторонній розвиток дитини і не заперечує проти участі ОСОБА_3 у спілкуванні з сином, але в його присутності, оскільки в травні місяці 2018 року ОСОБА_3 під час прогулянки, забрала хлопчика і вивезла за межі м. Одеси, відмовилась повідомляти місце мешкання сина, тому ОСОБА_4 звертався до правоохоронних органів. Під час проведення розшукових заходів було встановлення місце знаходження малолітнього ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Морівка Козелецького району Чернігівської області (місце проживання тітки ОСОБА_3Д.).

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_4 є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав:

Ст.157 СК передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог ст.160 СК України « місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини».

Відповідно до норм Сімейного Кодексу України сімейні відносини будуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції).

У даному випадку сторони батьки малолітнього ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом не проживають майже 3 роки, увесь цей час дитина проживає з батьком і дідусем, перебуває на їх утриманні і вихованні, батько з дідом забезпечують належний рівень життя дитини.

Так, ОСОБА_3 визнає, що дитина проживає останні три роки з батьком (як стверджує мати без її на те згоди). Той факт, що дитина має належний рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, духовного, культурного розвитку, підтверджується висновком судово-психологічної експертизи №17-3062 (т.2 а.с.18-21), висновком фахівця-психолога (т.2 а.с.43-66), поясненнями в судовому засіданні судового експерта ОСОБА_8, фахівця-психолога ОСОБА_9, характеристикою на ОСОБА_6 з дошкільного навчального закладу (т.2 а.с.116).

Частина 1 ст.110 ЦПК України визначає, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу.

За висновком судового експерта ОСОБА_8 « малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 не розуміє відсутності матері в його житті, він не виділяє когось з батьків. Зважаючи на вік, на психологічні та емоційні потреби, психологічно доцільніше дитині проживати з матірю». (т.2 а.с.21). В судовому засіданні, експерт на питання суду, пояснив, що при складанні висновку по даній справі він керувався, в тому числі, існуючою судовою практикою, яка надавала переваги матері у вирішенні питання визначення місця мешкання малолітньої дитини.

Фахівець психолог ОСОБА_9, підтримуючи свій висновок, пояснила, що під час психологічного дослідження дитина демонструвала глибокий звязок та особисту прихильність до батька та діда, дитина має з батьком довірливий та відкритий контакт, рідну матір ОСОБА_10 виключає зі складу сімї, він згадую матір тільки при прямому питанні про матір. На пряме питання з ким би ОСОБА_6 бажав мешкати відповідає з батьком, а з матірю хоче іноді гуляти, краще разом з батьком. Фахівець стверджувала суду, що «зміна звичного комфортного місця проживання може негативно вплинути на психіку малолітнього ОСОБА_6. На даний час не рекомендую вилучати дитину з родини батька, але в той же час не заважати зустрічам ОСОБА_6 з матірю за бажанням та згодою обох ( матері та дитини).» (т.2 а.с.45) В судовому засіданні фахівець рекомендувала матері дитини для поновлення звязку з сином почати зустрічатися з ним якомога частіше спочатку в присутності батька або діда, потім наодинці і проводити з дитиною якомога більше часу.

Судом встановлено, що кожен із батьків забезпечений житлом, працевлаштований і має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи (проживання). Суд вислухав свідків як зі сторони матері так і зі сторони батька, вислухав пояснення судового експерта, фахівця-психолога і вважає, що висновок №17-3062 судово-психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи не є обєктивним, тому суд відхиляє цей висновок експерта.

З метою правильного і обєктивного вирішення даного спору 12.06.2018 року суд призначив по справі комплексну судову психолого-психіатрічну експертизу з питання визначення доцільності перебування дитини з одним із батьків і оцінки динаміки його психічного та психологічного стану в залежності від умов виховання. Двічі ухвала суду про призначення цієї експертизи повертався експертною установою без виконання з підстав відмови ОСОБА_3 надати згоду на проведення цієї експертизи.

20.12.2018 року керівник відділення судово-психіатричних експертиз КПП «ООМЦПЗ» повідомив суд про неможливість виконати ухвалу суду про призначення експертизи і вказав на безпідставність відмов ОСОБА_3 від проведення експертизи і її мету ухилитися від виконання експертизи.

Керуючись положеннями ст.109 ЦПК України, яка передбачає наслідки ухилення від участі в експертизі, суд дійшов висновку, що на сьогодні доцільно залишити проживати малолітню дитину з батьком, що не позбавляє матір на спілкування з дитиною, приймати участь у вихованні дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Київська рай адміністрація, як орган опіки та піклування, 21.11.2016 року склала висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Орган опіки та піклування визнав за доцільне визначити місце проживання дитини з матірю, оскільки малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матірю. Разом з тим, у висновку міститься наступна інформація: батько звернувся до ОСОБА_5 міського центру соціальних служб для сімї для проведення психо-діагностичного тестування малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з питання більшої прихильності дитини до батьків, але тестування не було проведене з підстав відсутності згоди на таке тестування з боку матері. З огляду на викладене , з урахуванням інших матеріалів справи, суд вважає висновок органу опіки та піклування таким, що суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України «якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом».

Керуючись ст.ст.259,263-265,269 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей ОСОБА_5 міської ради, Приморська районна адміністрація ОСОБА_5 міської ради про визначення місця мешкання малолітньої дитини залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог Служба у справах дітей ОСОБА_5 міської ради, Приморська районна адміністрація ОСОБА_5 міської ради, Київська районна адміністрація ОСОБА_5 міської ради про визначення місця мешкання дитини задовольнити.

Визначити місце мешкання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем мешкання його батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 18.01.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.