ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7639/19 Справа № 213/2479/17 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу, про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 між позивачами та відповідачем укладено Типовий договір постачання природного газу споживачам.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір), цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі зазначали, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та що предметом цього спору є однорідні права та обов`язки. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Зміст Типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500 передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Відповідно до умов договорів, укладених з позивачами та постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 23 березня 2016 року за послуги з газопостачання вони оплачували за нормами споживання 7,1 м3 на одну особу.

В жовтні 2016 року споживачам стало відомо, що для них на підставі акту ПАТ «Дніпропетровськгаз» та рішення комісії ПАТ «Дніпропетровськгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим в односторонньому порядку було змінено норму використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3.

Листом ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 12.01.2017 року № Dp-ДВ-352-0117, повідомлено, що працівниками було складено 19.08.2016 року акт про порушення, згідно якого, нібито, споживачі будинку за адресою: АДРЕСА_1 відмовились від встановлення лічильника газу за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз». Акт про порушення було розглянуто на комісії з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим. На комісії було винесено рішення про здійснення Споживачам нарахувань за спожитий природний газ з 19.08.2016 року за граничними об`ємами споживання природного газу по формулі: 18,3 м3*6,879 грн. = 125 грн. 89 коп. на одну людину. Свої дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» обґрунтовує наявністю акту від 19.08.2016 року, який був складений посадовими особами ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Даний акт, на думку споживачів, є незаконним, оскільки був складений всупереч вимогам Розділу 11 глави 5 пунктів 1-7 Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494. При цьому, по теперішній час ПАТ «Дніпропетровськгаз» не вручило під підпис всім Споживачам копії рішення комісії з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим із зазначенням дати та причини зміни норму використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3, не надало чіткої та достовірної інформації про причини зміни норми використання природного газу та фактично відсторонилось від забезпечення їх, як споживачів, постачанням природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу.

В грудні 2016 року позивачами були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , на яких вони прийняли рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Дніпропетровськгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» на підставі статті 6 Закону № 3533-VI.

Листом ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 06.01.2017 року № № Dp-ДВ-151-0117 споживачів було повідомлено, що в ПАТ «Дніпропетровськгаз» не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку АДРЕСА_1 .

Вважаючи таку позицію ПАТ «Дніпропетровськгаз» неправомірною, оскільки згідно зі структурою тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу ПАТ «Дніпропетровськгаз» у період з 2011 року до теперішнього часу закладається встановлення квартирних лічильників газу, що передбачено статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», просили суд: визнати незаконним акт ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 19.08.2016 року, що засвідчує їх відмову від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на об`єкті по АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення комісії ПАТ «Дніпропетровськгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу щодо збільшення норми використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3 на одну особу для позивачів; зобов`язати ПАТ «Дніпропетровськгаз» з 19.08.2016 року поновити їм режим нарахування природного газу за нормою 7,1 м3 на одну особу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203; визнати за ними право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» та визнати, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 задоволено частково.

Визнано незаконним акт ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 19.08.2016 року, що засвідчує відмову побутових споживачів природного газу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на об`єкті по проспекту АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення комісії ПАТ «Дніпропетровськгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу щодо збільшення норми використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3 на одну особу для побутових споживачів природного газу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 , що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ПАТ «Дніпропетровськгаз» з 19.08.2016 року поновити побутовим споживачам природного газу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 , що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , режим нарахування природного газу за нормою 7,1 м3 на одну особу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203.

Визнано право за побутовими споживачами природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 , що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Визнано, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов`язано за власний рахунок здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_30 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_16 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_18 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_19 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_20 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_21 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_22 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_23 ), ОСОБА_31 ( АДРЕСА_24 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_25 ), ОСОБА_23 ( АДРЕСА_26 ), ОСОБА_24 ( АДРЕСА_27 ), ОСОБА_25 ( АДРЕСА_28 ), ОСОБА_26 ( АДРЕСА_29 ), ОСОБА_27 ( АДРЕСА_30 ), ОСОБА_28 ( АДРЕСА_31 ), ОСОБА_29 ( АДРЕСА_32 ), ОСОБА_21 ( АДРЕСА_33 ).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» на користь держави судовий збір в сумі 26430 грн. 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на користь держави судовий збір в сумі 26430 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідач вказує, що у випадку відмови побутового споживача, який не забезпечений лічильником газу, від встановлення лічильника газу за рахунок Оператора ГРМ, то останній складає акт про порушення, при чому, акт про порушення підписується представниками Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та, зокрема, споживачем. Позивачі не допустили працівників Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до їх будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника та відмовили працівникам Оператора ГРМ у встановленні вказаного лічильника за рахунок Оператора ГРМ, що спростовує доводи позивачів про незаконність акту про порушення від 19.08.2016 року. Стосовно визнання незаконним та скасування рішення комісії ПАТ «Дніпропетровськгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу щодо збільшення норми використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3 на одну особу для побутових споживачів природного газу, вказує що ПАТ «Дніпропетровськгаз» на особових рахунках позивачів виконав перерахунок нарахувань, здійснених за граничними нормами за період з 19.08.2016 року по 30.07.2017 року, тобто на момент розгляду справи спір по даній позовній вимозі був відсутній, натомість суд першої інстанції зазначену вимогу задовольнив і стягнув за неї з двох відповідачів судовий збір.

Зазначає, що враховуючи те, що 01.01.2021 року ще не настало у Оператора ГРМ до цієї дати є час для встановлення індивідуальних лічильників газу, в зв`язку з чим права споживачів жодним чином не порушені. Отже, задовольняючи вказану вимогу, суд першої інстанції не звернув уваги що спір відсутній, вийшов за межі позовних вимог та порушив норми процесуального права, змінюючи позовні вимоги, а саме не визнав кінцеву дату виконання зобов`язання всупереч вимогам ст. 6 ЗУ ««Про забезпечення комерційного обліку природного газу», якою чітко встановлено кінцевий строк виконання обов`язку з встановлення індивідуальних лічильників побутовим споживачам.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції жодним чином у рішенні не обґрунтував вимоги та заперечення відносно другого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», в рішенні є тільки посилання на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», проте з нього стягнуто судовий збір, що свідчить про формальність підходу суду першої інстанції до розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» адвоката Мартинову Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивачку ОСОБА_13 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами з отримання послуг газопостачання за вказаною адресою та сплачують такі послуги з газопостачання за вказаною адресою (т.1 а.с.16-188), що також не заперечується Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» .

В жовтні 2016 року споживачам стало відомо, що для них підставі акту ПАТ «Дніпропетровськгаз» та рішення комісії ПАТ «Дніпропетровськгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим, в односторонньому порядку було змінено норму використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3.

В грудні 2016 року споживачами будинку АДРЕСА_1 були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку. З метою забезпечення раціонального використання природних ресурсів та забезпечення оплати кожним Споживачем фактично спожитого об`єму газу на даних зборах було прийнято рішення щодо ініціювання уповноваженою особою ОСОБА_13 звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Дніпропетровськгаз» з заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» на підставі статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Листом ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 06.01.2017 року № Dp-ДВ-151-0117 позивачів було повідомлено, що в ПАТ «Дніпропетровськгаз» не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку АДРЕСА_1 .

Спір між сторонами виник з приводу неправомірної, на думку позивачів, відмови відповідача встановити індивідуальні лічильники природного газу та зміну в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів щодо визнання за кожним з позивачів, як за побутовими споживачами природнього газу, права на забезпечення індивідуальними лічильниками за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», та зобов`язуючи останнього встановити такі лічильники у строк та порядок, що передбачено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, та не відмовлялись від встановлення квартирних лічильників газу, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами. Оскільки, згідно пункту 2.1 Типового договору ПАТ «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачу в необхідних об`ємах (обсягах), а він взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором, позивачі не відмовлялись від встановлення загальнобудинкового вузла обліку спожитого газу, а просили встановити їм індивідуальний газовий лічильник, слід зробити висновок, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» прийняло незаконне рішення про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу побутовим споживачам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних обставин.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як встановлено матеріалами справи, позивачі є споживачами природного газу, а відповідач Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивачів щодо зобов`язання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників, відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», оскільки на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб.

В зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та порушив норми процесуального права, змінюючи позовні вимоги, а саме не визначаючи кінцеву дату виконання зобов`язання всупереч вимогам ст. 6 ЗУ ««Про забезпечення комерційного обліку природного газу», якою чітко встановлено кінцевий строк виконання обов`язку з встановлення індивідуальних лічильників побутовим споживачам.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо законності акту ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 19.08.2016 року, що засвідчує відмову побутових споживачів природного газу від встановлення загальнобудинкового вузла облікута відсутності спору стосовно визнання незаконним акту та рішення комісії щодо збільшення норми використання природного газу за нормою 7,1 м3 на одну особу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, в зв`язку зі здійсненням відповідачем на особових рахунках позивачів перерахунку нарахувань, здійснених за граничними нормами за період з 19.08.2016 року по 30.07.2017 року, оскільки матеріали справи свідчать про те, що позивачі висловили своє бажання встановити в квартирі індивідуальні лічильники та не відмовлялись від встановлення загальнобудинкового вузла обліку спожитого обліку газу, незважаючи на це нарахування позивачам обсягів спожитого газу за нормами споживання 18,3 куб. м відповідач здійснив саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін по суті спору, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині зміні або скасуванню не підлягає.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірного вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» безпідставно було стягнуто судом першої інстанції на користь держави судовий збір в сумі 26 430,00 грн., оскільки щодо цього відповідача судом не вирішувалось питання ні до однієї позовної вимоги, і доводи апеляційної інстанції в цій частині є цілком прийнятними та заслуговують на увагу.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги в цій частині та скасування рішення суду в частині розміру судових витрат, стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» в сумі 26 430,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на користь держави судового збору в сумі 26 430,00 грн. скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: