РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 571/1409/17

Провадження № 22-ц/4815/194/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року в складі судді Комзюк А.Ф., ухвалене в смт. Рокитне Рівненської області о 15 год. 19 хв., повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та стягнення судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 27 квітня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2017 року у нього виникла заборгованість у розмірі 62399,90 грн., яка складається з наступного: 4794,04 грн. - заборгованість за кредитом; 51058,25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2947,61 грн. - штраф (процентна складова), яку і просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь, а також судові витрати по справі.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано передбаченим законом обов'язком виконання свого зобов'язання особою належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом враховано заяву відповідача про застосування строку позовної давності та відмовлено у позові з тих міркувань, що при зверненні до суду з даним позовом 24 жовтня 2017 року Банком було пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору був вчинений відповідачем 11 березня 2014 року.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що суд при ухваленні рішення не дослідив належним чином матеріали справи, а саме розрахунок заборгованості, що в свою чергу призвело невірного встановлення обставин справи та ухвалення незаконного рішення. Пояснює, що відповідач протягом 27.04.2006р. - 10.03.2015р.р. здійснював часткове погашення кредиту, чим переривав перебіг строку позовної давності. Додає, що останній платіж в сумі 100,00 грн. відповідач вчинив 10.03.2015р., у зв'язку з чим строк позовної давності почався спочатку і останнім його днем є 09.03.2018р.. У зв'язку цим переконаний, що строк позовної давності ним дотримано при зверненні до суду з даним позовом. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2500 гривень на платіжну картку НОМЕР_1 та погодив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір (а.с.5,6,7, 8-13). В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 4800 гривень, і картка також замінювалась.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за договором, та - як наслідок - утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, Банк визначив її розмір станом на 30.09.2017 року у сумі 62 339,90 грн., до якої включено: 4794,04 грн. - заборгованість за кредитом; 51058,25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 3447,61 грн. - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 3-4).

Судом встановлено факт отримання кредиту відповідачем, а також неналежного виконання своїх зобов'язань перед Банком з його погашення.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги Банку щодо дотримання строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам закону, що регулює позовну давність, та фактичним обставинам і матеріалам справи.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, переребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Банк звернувся до суд з даним позовом 24 жовтня 2017 року (а.с. 1).

Як вбачається із наданого Банком розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 30.09.2017 року, останній платіж в сумі 420 гривень вчинений 10.03.2015 року (а.с.4).

При цьому, відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_2, картка НОМЕР_1 11.03.2014 року в смт.Рокитне у відділенні банку здійснено поповнення картки на суму 5000 гривень (а.с.49). Виписка підтверджує, що 24.07.2014 р., 06.08.2014 р., 10.10.2014 р., 05.12.2014 р., 05.01.2015 р., 19.01.2015 р., 10.03.2015 р. було проведено зарахування коштів у сумі по 200, 300 та 420 гривень відповідно та зазначено, що переказ здійснено з карти Приватбанк через Приват24, відправник ОСОБА_4.(а.с. 51).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2891цс16 від 08.11.2017, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Оскільки платежі від 24.07.2014 р., 06.08.2014 р., 10.10.2014 р., 05.12.2014 р., 05.01.2015 р., 19.01.2015 р., 10.03.2015 р. здійснені не ОСОБА_2, а іншою особою, та враховуючи, що він після сплати коштів в сумі 5000 гривень 11.03.2014 року не вчиняв, відсутні підстави вважати, що з його боку після 11.03.2014 року мали місце дії, які свідчили б про визнання боргу.

05 листопада 2018 року представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.60-62).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.