Провадження №: 2/755/7005/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про скасування регресних вимог, -

у с т а н о в и л а:

26.11.2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про скасування регресних вимог.

У відповідності до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2019 року зазначений позов передано в провадження судді Марфіної Н.В.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд скасувати регресні вимоги відповідно до Претензії «про регресні вимоги» №СУ/52681/4 від 18.10.2019 року, у якій зазначається, що відповідно до наказу №1451 від 14.02.2019 року та вимог Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентної виплати (з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди) склав 8707,73 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2018 року позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідач надіслав позивачу Претензію «про регресну виплату» в розмірі регламентної виплати у сумі 8707,73 грн., яка була сплачена потерпілій особі. Однак позивач не згодний з даною вимогою, оскільки оцінка розміру збитку здійснена без його повідомлення, у невідомий спосіб, не зрозуміло як вона була проведена та на яких підставах.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї матеріалами, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаною позовною заявою в порядку цивільного судочинства слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За змістом ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Фактично не погоджуючись з розміром та порядком проведеної відповідачем оцінки збитку завданого пошкодженням транспортного засобу, позивач натомість оскаржує саме претензію про регресну вимогу №СУ/52681/4 датовану 18.10.2019 року.

Однак, така претензія сама по собі не породжує будь-яких зобов`язань позивача та не впливає на його права і обов`язки, коли позивач з будь-яких причин, за своїм внутрішнім переконанням, не вважає законними вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі зазначеній в такі претензії.

Претензія є одностороннім документом відповідача, не має будь-якого офіційного характеру, що сам по собі породжував би обов`язок позивача сплатити суму зазначену у відповідній претензії. І чинним законодавством України не передбачено можливості оскарження претензії шляхом скасування регресних вимог відповідно до претензії про регресні вимоги, як про це просить позивач.

Зазначена претензія є документом внутрішнього документообігу відповідача, якою позивача повідомлено про сплату потерпілій особі регламентної виплати з проханням відшкодувати сплачену суму в порядку регресу та з попередженням про можливість звернення до суду у разі несплати коштів в добровільному порядку.

Така претензія лише фіксує застосування відповідачем досудових заходів вирішення спору та обізнаність позивача про здійснену відповідачем регламентну виплату і її розмір. В силу положень ст.ст. 76, 89 ЦПК України претензія про регресну вимогу може бути лише предметом оцінки суду, в якості доказу вчинення заходів досудового врегулювання спору та повідомлення позивача про здійснену регламентну виплату і її розмір, в межах розгляду спору, наприклад, про стягнення з винної особи страхового відшкодування в порядку регресу.

Крім того, на думку суду розгляд питання правомірності саме претензії про регресну вимогу, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням цивільного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів, тим більше, що відповідач не позбавлений права з будь-якою періодичністю знову надсилати відповідному вимогу з новою датою та номером.

За таких умов, з огляду на положення ст. 19 ЦК України, відсутні підстави для висновку про те, що сама по собі претензія про регресну вимогу може бути предметом розгляду суду в порядку цивільного судочинства, поскільки справи, що виникають з цивільних правовідносин характеризуються наявністю дійсної можливості за рішенням суду відновити або захистити порушене цивільне право, натомість в даному випадку сама претензія про регресну вимогу будь-яким чином не впливає на права та обов`язки позивача.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, судовий розгляд питання скасування регресної вимоги за відповідною претензією жодного ефекту не передбачає, оскільки така вимога не є документом, що згідно положень чинного законодавства України породжувало б законний обов`язок позивача вчинити будь-які дії на підставі цієї претензії. Виконання такої претензії позивачем може мати лише добровільний характер.

Отже, враховуючи все вищевикладене приходжу до висновку про те, що претензія МТСБУ про регресну вимогу не може бути оскаржена до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства і такі позови не підлягають розгляду в суді, оскільки оскаржувана претензія не породжує правових наслідків для позивача та не порушує його права, адже може бути лише одним із доказів в межах розгляду спорів між сторонами, зокрема, з приводу стягнення регламентної виплати в порядку регресу. У такому спорі позивач не позбавлений права доводити безпідставність зазначеної в претензії суми стягнення.

Вирішуючи питання про виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для роз`яснення заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд його справи, оскільки такий спір взагалі не підлягає судовому розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 186, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про скасування регресних вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 29.11.2019 року.

Суддя -