Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13 березня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «Приватбанк», звернувся до суду з даним позовом 07.11.2018 року обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.06.2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк виконав умови договору, а відповідач, в свою чергу, його порушила, чим спричинила заборгованість, яка станом на 18.10.2018 року становить 23 035 грн. 85 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту 3 475 грн. 35 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 1 324 грн. 45 коп., заборгованості за пенею 16 662 грн. 91 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500 грн. 00 коп. та штраф процентна складова 1073 грн. 14 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 23 035 грн. 85 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 22.12.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову додано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі, ОСОБА_3, про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов до суду не подала.

На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, що 15.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 15.06.2016 року, відповідно до якої відповідач підписавши дану заяву погодилась на Умови та правила надання кредиту фізичним особам, тобто був укладений договір, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 3000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви від 15.06.2016 року (а.с.5) та копією умов та правил надання банківських послуг (а.с.50-64).

З довідки АТ Комерційний ОСОБА_2 «Приватбанк» (а.с.42) вбачається, що ОСОБА_1 видано кредитну картку № 159302, строк дії картки до 03.2020 року.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта (картрахунок 159302) (а.с.41) ОСОБА_1 15.08.2016 року встановлено кредитний ліміт 3000 грн., 11.08.2018 року кредитний ліміт знижено до 0.00.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

З наданого позивачем розрахунку (а.с.47) вбачається, що заборгованість за договором станом на 18.10.2018 року становить 23 035 грн. 85 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту 3 475 грн. 35 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 1 324 грн. 45 коп., заборгованості за пенею 16 662 грн. 91 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500 грн. 00 коп. та штраф процентна складова 1073 грн. 14 коп.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Також, згідно п.2.1.1.12.6 Договору на боргові зобовязання за кредитом та овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

У разі виникнення прострочення зобовязань за борговими зобовязаннями згідно п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору, а саме в розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, неустойка (штраф або пеня) є санкцією за порушення боржником грошового зобовязання і є видом матеріальної відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктом 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності у разі прострочення виконання зобовязань, в тому числі тіла кредиту і відсотків.

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків по кожному з грошових зобовязань.

Отже, умовами договору передбачено одночасно два види цивільно - правової (матеріальної) відповідальності боржника за ті самі порушення - зокрема за несвоєчасне виконання грошового зобовязання - у даному випадку несвоєчасну або у неповній мірі сплату тіла кредиту і процентів за користування кредитом, з єдиною різницею видів відповідальності, яка полягає у тому, що підставою для нарахування неустойки у виді штрафу є прострочення (несплата) протягом 30 днів, а для нарахування пені наявність прострочених зобовязань на суму від 100 грн..

Позивач просить за порушення боржником умов договору і порушення строків виконання грошових зобовязань за договором по сплаті кредиту і відсотків, стягнути з відповідача і пеню, передбачену у разі прострочення зобовязань від 100 грн. і штраф, передбачений у разі прострочення на 30 днів у фіксованому розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. При цьому позивач, як на підставу для стягнення штрафу посилається на п. 2.1.1.7.6 Умов, але до позову не долучено розрахунку суми даного штрафу, з чого він складається та конкретно, за яке прострочення і коли, або за яке інше порушення він нарахований.

Враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення прострочення виконання грошових зобовязань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача одночасно зобовязання і по сплаті штрафу та по сплаті пені.

Тому, враховуючи вищенаведене, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів.

Такі висновки суду відповідають і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з умовами договору була ознайомлена, підписала заяву і отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак умови договору порушила.

Суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобовязання, обумовлені договором.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 21 462 грн. 71 коп., яка складається з: тіла кредиту 3475 грн. 35 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 1 324 грн. 45 коп., заборгованості за пенею 16 662 грн. 91 коп.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 1 641, 67 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 259,526, 610, 611, 627,634, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (17.03.1989 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за договором № б/н від 15.06.2016 року в розмірі 21 462,71 грн. (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят дві гривні 71 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 (17.03.1989 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати у справі в розмірі 1 641,67 грн. (одна тисяча шістсот сорок одна гривня 67 копійок).

У задоволенні позову в частині стягнення штрафів: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 1073,14 грн. (процентна складова), відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.03.2019 року.

СуддяОСОБА_4