Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 755/8021/16-ц

провадження № 61-32856св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

представник позивача - Онішкевич МихайлоМиколайович, Кирда Олена Володимирівна, Кирилов Михайло Сергійович, ТищенкоКристіна Олександрівна,

відповідач - ОСОБА_9,

відповідач - ОСОБА_10,

представник відповідача - ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року у складі судді Бірси О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2010 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором 147 667,93 грн.

Позов мотивовано тим, що 29 грудня 2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_9 укладено кредитний договір, за яким останній отримав грошові кошти для придбання автомобіля у розмірі 23 425,59 доларів США зі сплатою 13 % річних та терміном повернення 28 грудня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_10 укладено договір поруки.

Позичальник порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, належним чином не виконує своїх зобов'язань по поверненню кредиту, сплати процентів, у зв'язку з чим, станом на 27 серпня 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 17 531,74 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 138 453,41 грн та штраф у розмірі 20% від суми заборгованості, що складає 9214,52 грн, а всього 147 667,93 грн.

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку, як з позичальника та його поручителя.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 147 657,93 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник не виконав своїх зобов'язань за договором кредиту, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню наявна заборгованість.

При цьому, позов в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, оскільки доказів на підтвердження цих позовних вимог позивачем не надано. Доводи ОСОБА_10 щодо непідписання ним договору поруки, які підтверджені висновком почеркознавчого дослідження, позивачем належними і допустимими доказами не спростовано.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з поручителя просить скасувати ухвалені у справі рішення в оскаржуваній частині та задовольнити позовні вимоги банку до поручителя. В іншій частині рішення залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до п.7.3 кредитного договору договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань ними. Оскільки, зобов'язання за договором не виконані і не виконуються належним чином, тому дію кредитного договору, а отже і договору поруки не можна вважати припиненим. У випадку порушення боржником умов кредитного договору, строком виконання зобов'язання в даному випадку не можна вважати дату повернення кредитних коштів, тому моментом, коли настав строк виконання зобов'язання слід вважати дату звернення позивачем до суду.

Суди безпідставно відмовили у солідарному стягненні заборгованості по кредитному договору з поручителя посилаючись на висновок почеркознавчого дослідження, оскільки цей висновок не є висновком судової почеркознавчої експертизи. Під час розгляду справи ОСОБА_10 не заявив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та судом не постановлялась відповідна ухвала. Тобто відповідачем не спростовано обґрунтованості вимог банку про солідарне стягнення заборгованості з поручителя.

Посилаючись на наведене, заявник вважає, що судами першої та апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки судів не відповідають матеріалам справи, а відповідачем не доведено своїх заперечень стосовно стягнення з нього заборгованості по кредитному договору, як з поручителя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу передано Верховному Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_10 не погодився з доводами банку та просив залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову банку про солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, у зв'язку із чим, колегія суддів переглядає судове рішення в касаційному порядку саме у цій частині та не вдається до оцінки його законності і обґрунтованості у частині, яка сторонами не оскаржена.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Заперечуючи проти солідарного стягнення заборгованості по кредитному договору, як з поручителя ОСОБА_9 - ОСОБА_12 під час розгляду справи посилався на те, що договір поруки від 29 грудня 2006 року він не підписував та не укладав, на підтвердження вказаних обставин подав суду висновок почеркознавчого дослідження № 32/12 від 15 серпня 2012 року, проведеного експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» та згідно якого - підпис від імені ОСОБА_10, електрофотографічне зображення якого міститься в графі «ОСОБА_10» в електрофотокопії договору поруки від 29 грудня 2006 року виконано не ОСОБА_10, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

На виконання загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності їх прав щодо подання доказів та доведеності перед судом їх переконливості, доведення тих обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач під час розгляду справи не спростував наведених вище доводів відповідача належними і допустимими доказами та не виконав покладеного на нього процесуальним законом обов'язку доведення факту підписання поручителем договору поруки і спростування його заперечень цього факту, підтверджених письмовим доказом (висновком почеркознавчого дослідження), який будь-яким іншим доказом не спростовано.

Доводи касаційної скарги банку щодо необґрунтованості висновку почеркознавчого дослідження не ґрунтуються на об'єктивних даних та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Під час розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи, представниками банку на спростування наданого відповідачем почеркознавчого дослідження не заявлялось жодного клопотання, в тому числі про призначення і проведення судової почеркознавчої експертизи.

За наведених підстав, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що банком не виконано вимог процесуального закону щодо доведення належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог до поручителя та спростування доводів останнього щодо непідписання ним договору поруки, а отже дійшли обґрунтованих висновків про недоведеність вимог банку у цій частині та відсутність підстав для їх задоволення.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська