Категорія 30 Номер провадження 22-ц/804/718/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду від 05 грудня 2018 року (під головуванням судді Лутай А.М.) у справі №234/19919/17 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, третя особа: відділ державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що заочним рішенням Краматорського міського суду 16 липня 2004 року на його користь стягнуто заборгованість з ОСОБА_3 в сумі 4166,80 грн. та видано виконавчий лист на примусове виконання. 05.11.2009 року державною виконавчою службою Краматорського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Про порушення норм Закону України «Про виконавчу службу» він дізнався 16.06.2016 року коли на адвокатський запит державна виконавча служба надала відповідь, що станом на час звернення виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 4166,80грн. в провадженні виконавчої служби не перебуває. Згідно до строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та журналів вхідної та вихідної кореспонденції, передбачених «Порядком роботи з документами в органах ДМС», на теперішній час матеріали виконавчого провадження знищені.

11 липня 2016 року він звернувся з позовом до Краматорської міської Ради як представника влади Україна про стягнення матеріальної шкоди у сумі 4166,80 грн. За період часу з 11 липня 2017 року по 26 вересня 2017 року Краматорський міський суд затягував вирішення спору по суті. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2017 року його апеляційну скаргу відхилено, а рішення Краматорського міського суду від 26.09.2017 року залишено без змін, з посиланням на те, що в таких справах відповідачем є Держава України в особі Кабінету Міністрів України як виконавчого органу Держави України та Державної Казначейської служби України.

Вважає, що орган Державного управління, третя особа по справі, своєчасно не виконала необхідні дії для стягнення боргу на його користь, то у нього виникло право на погашення заборгованості державою через Державну Казначейську службу України. Крім того, нараховані витрати від інфляційних процесів, відсоток річних, а також розрахунок моральної шкоди. Таким чином, ціна позову становить 64174, 65грн.

Просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 42783,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 21391,55 грн., а всього 64174,65 грн..

07 листопада 2018 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги, вказавши відповідачем Державу України в особі Кабінету Міністрів України та його представником Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області, Державну Казначейську службу України та її представником відділення державного казначейства у м. Краматорську.

Рішенням Краматорського міського суду від 05 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вказує, що при розгляді справи суд

першої інстанції помилився у висновку про те, що Державою Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної Казначейської служби України відносно ОСОБА_1 приймались незаконні рішення, вчинялись незаконні дії чи відбулась бездіяльність. Вважає, що суд помилився відносно предмету спору, а предметом спору по даній справі є порушення прав і свобод людини та її гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави і саме Держава відповідає перед людиною за цю бездіяльність , що дає можливість громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання відповідних органів. Крім того, в зв'язку з тим, що предметом спору є не діяльність або бездіяльність органів влади, а в зв'язку з тим, що права та свободи людини та її гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності Держави і саме Держава відповідає за свою діяльність перед людьми.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що в апеляційній скарзі не було наведено достатніх підстав для скасування зазначеного рішення у справі, а рішення суду є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Тобто, для настання відповідальності Держава Україна має бути наявні певні незаконні дії, рішення чи бездіяльність. Жодних відомостей щодо незаконних дій, рішень чи бездіяльності позивачем не надано.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною та ціна позову складає 64 174,65 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що Державою Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України відносно нього приймались незаконні рішення, вчинялись незаконні дії чи допущена бездіяльність, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Таке рішення відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст. 56 Конституції України, статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому

покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

За змістом п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження" і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Отже шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 предметом та підставою позову зазначив відшкодування майнової і немайнової шкоди, завданої невиконанням судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Краматорського міського суду від 15 червня 2004 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 4166,80 гривень.

16 липня 2004 року на підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-2455/2004 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 3166 грн., відсотків за користування кредитом 949,80гривень, державного мита 51гривень, а усього 4166,80гривень (а.с.6).

Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Краматорському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

05 листопада 2009 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа закінчено, останній повернуто стягувачу на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.7).

Доказів того,що зазначена постанова державного виконавця сторонами виконавчого провадження оскаржувалась, не надано.

Таким чином, факту неправомірності дій чи бездіяльності відповідачів, або державного виконавця по виконанню рішення суду не встановлено.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень.

Відповідно до статті 23 цього ж Закону примусове виконання рішень судів покладається на державну виконавчу службу, що входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється державними виконавцями, визначеними Законом України «Про державну виконавчу службу».

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що через бездіяльність посадових осіб Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, йому було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Правовідносини, що виникли, вказують на особливості загальної підстави (покладення відповідальності незалежно від вини), наявність спеціальних підстав відповідальності (завдання шкоди особливим суб'єктом) та визначають окремий (спеціальний) делікт, що регулюється статтею 1174 ЦК України як спеціальною нормою матеріального права.

Відповідно до положень статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Встановлено, що дії або бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції не оскаржувалися, як і не встановлено вини інших органів,відповідальність за дії яких несе Держава.

У спірних правовідносинах суб'єктом відповідальності з огляду на спеціальний делікт є держава. Тобто, держава є особою (не завдавачем шкоди), на яку законом покладено обов'язок відшкодувати шкоду.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції правильно визначився зі спірними правовідносинами та обґрунтовано виходив з того, що незважаючи на відповідальність без вини, встановленню підлягають протиправність дій чи бездіяльності посадової особи, наявність шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та наявною шкодою.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не була доведена протиправність та бездіяльність державного виконавця, а тому не доведено і наявності матеріальної та моральної шкоди, що було б підставою для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про невірне застосування норм матеріального права є безпідставні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, позивач не надав доказів того, що дії органів державної служби визнавались неправомірними в судовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 64 174,65 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367,368,369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: