Провадження 2/235/1818/19
Справа 235/5279/19
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Придворової В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя, в якому просив постановити рішення, яким майно, що є їхньою з відповідачкою ОСОБА_5 спільною сумісною власність, поділити наступним чином: визнати за ним та відповідачкою право спільної часткової власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року.

07 грудня 2018 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано.

Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_4 , 2001 року народження, та неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час шлюбу ними було придбаний 4 вересня 2001 року будинок АДРЕСА_1 . Вартість будинку на час звернення до суду з позовом становить 300939 грн. Зазначений будинок позивач просить розподілити, визнати за ним та відповідачкою право спільної часткової власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

02 серпня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. (а.с. 24)

05 серпня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено по справі підготовче засідання.

04 вересня 2019 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача.

17 вересня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності, в якому вона просила визнати за нею право

власності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 , за відповідачем визнати право власності на 1/4 частину зазначеного будинку, в рахунок погашення аліментів з урахуванням зменшення суми заборгованості на 87009,94 грн.

При цьому відповідачка ОСОБА_5 посилалась на те, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Після розірвання шлюбу діти проживають з нею, відповідач не приймає жодної участі в їх житті, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховував дохід, виносив з дому спільне придбане майно та забрав мопед, що належав її батькові.

Відповідач вважає, що право власності ОСОБА_6 на належну йому частку необхідно припинити без сплати компенсації, так як він заборгував станом на серпень 2019 року 87009,94 грн по сплаті аліментів. Вказана обставина спростовує необхідність внесення нею на депозитний рахунок суду, як позивачем, вартості частки відповідача, що передбачена ст. 71 СК України, оскільки наявна непогашена заборгованість відповідача.

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_6 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині визнання за відповідачкою права власності на Ѕ частину будинку, в іншій частині зустрічних позовних вимог просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 , представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили задовольнити зустрічні позовні вимоги, при цьому просили врахувати інтереси дітей та наявність у позивача заборгованості по аліментам.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року (а.с. 7).

07 грудня 2018 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано. В рішенні суду зазначено про те, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинено з травня 2018 року (а.с. 10)

Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50), та неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49).

За час шлюбу ними було придбаний 4 вересня 2001 року будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного ре6єстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11-12).

Оціночна вартість будинку станом на 25 липня 2019 року становить 300939 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна (а.с. 20-22). Сторони погоджуються з зазначеною вартістю спірного будинку.

В зазначеному будинку значаться заресєтрованими: позивач ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_5 , їх поновлітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18). Проживають фактично в зазначеному будинку відповідач ОСОБА_5 , та діти, а позивач

ОСОБА_6 з грудня 2018 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

На виконанні у Покровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебувають наступні виконавчі документи:

-2/0529/1970/2012, виданий Красноармійським міськрайонним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дітьми. Заборгованість станом на 01.08.2019 року становить 52947,20грн.

- 2/235/635/19, виданий2 20.08.2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 26404,34 грн.

- 2/235/578/19, виданий 09.04.2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6 , 2005 року народження, аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. Заборгованість станом на 01.08.2019 складає 7658,40 грн (а.с. 60).

Доказів про стан здоров`я дітей та про те, що на лікування дочки ОСОБА_6 відповідач витрачає кошти, нею суду не надано. Надане відповідачкою направлення дитини на консультацію з метою визначення лікувальної тактики та лікування від 09.08.2011 року за № 01/521, не є доказом того, що дитина за станом здоров`я потребує дороговартісного лікування та ці кошти витрачаються саме відповідачкою.

Відповідно до ст.12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно роз`яснень п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15).

При цьому, докази у підтвердження придбання майна за особисті кошти повинен надати той з подружжя, який посилається на дану обставину.

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у травні 2018 року, з того часу спільне господарство не велось ( а. с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок АДРЕСА_1 , був придбаний позивачем ОСОБА_6 т 04 вересня 2001 року в період шлюбу та зареєстрований на його ім`я (а.с. 11-12).

Матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів на спростування доводів позивача про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачем зазначена обставина не оспарювалась.

Згідно звіту про оцінку майна оціночна вартість будинку АДРЕСА_1 станом на 25 липня 2019 року складає 300939 грн, з якою сторони погодилисьб в судовому засіданні.

За правилом, встановленим ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що спірний житловий будинок є сумісно нажитим майном подружжя, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання часток подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна - житлового будинку у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Доводи ОСОБА_5 про те, що з нею проживиають діти, ОСОБА_6 ухиляється від участі в утриманні дітей, станом на серпень 2019 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 87009,94 грн, а тому її частка при поділі майна повинна бути збільшена, не заслуговують на увагу, оскільки не доведені в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи. Так, згідно довідці № 165 від 17.10.2019 року, яка видана Структурним підрозділом «Покровське локомотивне депо» вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_4 в період з червня 2018 року по вересень 2019 року було утримано аліментів на загальну суму 58704,43 грн (а.с. 75). З цієї ж довідки вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_6 здійснюються відрахування аліментів в розмірі 50%, що свідчить про те, що запборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01.08.2019

року становив 87009,94 грн ОСОБА_6 погашає, доказів про розмір заборгованості на час розгляду справи судом ОСОБА_5 не надала.

Оскільки доказів, які б були підставою для збільшення частки майна дружини, ОСОБА_5 не надано, зустрічні позовні вимоги про визнання за нею, ОСОБА_5 , права особистої власності на 3/4 частини житлового будинку, а за ОСОБА_6 - на ј частину будинку, підлягають частковому задоволенню - в частині визнання права власності в розмірі по Ѕ частині будинку за кожним.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є житловий будинок, АДРЕСА_1 , та він підлягає розподілу наступним чином: визнати за кожним з подружжя право спільної часткової власності по 1/2 частині зазначеного будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 ), та поділити його наступним чином:

Визнати за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 право спільної часткової власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті та проголошена його вступна та резолютивна частина в судовому засіданні 25 листопада 2019 року. Повний текст рішення складено 04 грудня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: