Єдиний унікальний номер 243/5162/18 Номер провадження 22-ц/804/553/19

Єдиний унікальний номер 243/5162/18 Головуючий у 1 інстанції Старовецький В.І.
Номер провадження 22-ц/804/553/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу 243/5162/18 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року, ухвалене в залі суду №17 в місті Словянську Донецької області о 08-20 годині,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що 29 вересня 2017 року вона була звільнена з ПрАТ «Концерн Стирол», де працювала апаратником за п.2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку договору). З січня 2017 року заробітна плата роботодавцем їй не виплачувалась, в звязку з чим склалася заборгованість перед нею по заробітній платі у сумі 24 001,20 грн., а саме: за січень 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за лютий 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за березень 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за квітень 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за травень 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за червень 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за липень 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за серпень 2017 року у сумі 2 666,80 грн., за вересень 2017 року у сумі 2 666,80 грн. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 24001,02 грн.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «Концерн Стирол» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено за відсутністю підстав.

В апеляційній скарзі позивач просила рішення суду скасувати, постановити нове, яким стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини по справі були неповно зясовано, а саме, висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року № 3799/2/21-10.2 не є Сертифікатом в розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», вказаний висновок ТПП не може бути підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі. Відповідач приховав від суду, що у 2017 році був виданий наказ «Про встановлення простою» на ПАТ «Концерн Стирол», тобто відповідачем за деякі місяці 2017 року їй нараховувалася оплата простою, яка входить до фонду оплати праці та яка прирівняна до заробітної плати. Вважає, що надані нею індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персонального обліку Пенсійного фонду України (форма ОК-5) є належним доказом нарахованої їй заробітної плати у 2017 році. Позивач також зазначила, що суд першої інстанції порушив та не застосував норми міжнародного законодавства, а саме Загальну декларацію прав людини, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, та не врахував рішення Європейського суду з прав людини від 07 лютого 2014 року в справі «Пікчур проти України» та рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 2004 року в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії».

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначили, що як офісні приміщення, так і виробничі потужності ПрАТ «Концерн Стирол», розташовані у місті Горлівка Донецької області, вул. Горлівської дивізії, 10. При цьому, з квітня 2014 року в Донецькій області почались масові заворушення і заколоти, які супроводжувались захватом адміністративних та приватних будівель, збройними сутичками, що призвели до загрози загибелі мирного населення та загальної дестабілізації ситуації. Дія вказаних форс-мажорних обставин, які мали місце і продовжують мати надзвичайний, незворотний та непередбачуваний характер, безпосередньо на діяльність відповідача, в тому числі на можливість забезпечення трудових відносин відповідача з працівниками, зазначена у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України, якій був наданий суду першої інстанції. Також правоохоронними органами України відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення ПрАТ «Концерн Стирол» невстановленими озброєними особами, про що свідчить інформація з витягу Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Керівництвом ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ №1341/1 від 15 квітня 2015 року про повну зупинку виробництва, завершення розпочатих технологічних процесів, та прийнято рішення зменшити до мінімуму виходи працівників на роботу. З травня 2014 року по січень 2017 року, працівникам, які знаходились в м. Горлівка, та не мали можливості працювати на зупиненому виробництві, виплачувалась матеріальна допомога, але з січня 2017 року, у зв'язку з погіршенням фінансового стану підприємства, вони не мали можливості виплачувати допомогу працівникам, які не переїхали на підконтрольну територію і залишилися у місті Горлівка. Додатковою підставою припинення виплат окремій частині працівників відповідача стало виконання ними трудових обовязків у незаконно створеному «ДП «СТИРОЛ» ДНР». У зв'язку з втратою контролю над підприємством, на території останнього були залишені всі важливі установчі, господарські та фінансові документи, його печатки та штампи, трудові книжки та особисті справі працівників, що негативно відобразилось на ведені, у тому числі, кадрової політики. Невідомі особи, які залишилися працювати на території підприємства відповідача, скористались доступом до електронного документообігу захопленого підприємства та незаконно надсилали до органів Пенсійного фонду України відомості про нібито нараховану заробітну плату працівників, які фактично не могли виконувати роботу на зупиненому виробництві, про що свідчить надана позивачем форма ОК-5. Адміністрацією ПрАТ «Концерн Стирол» видано наказ № 38/5 від 21 травня 2018 року, згідно з яким розпочато проведення інвентаризації фактично відпрацьованого часу робіт працівників в період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року, яка закінчилась наприкінці серпня 2018 року. При проведенні інвентаризації було встановлено, що у спірний період, вказаний позивачем, вона не виконувала і не могла виконувати роботу на зупиненому виробництві. На підставі цього та відповідно до «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», було скасовано дані, внесені невідомими особами в індивідуальні відомості, що згодом відображалися в інформаційних довідках за формою ОК-5, та виставлені виправлені дані, що вказують про відсутність заборгованості по заробітній платі, які на даний момент відображені у довідці форми ОК-7. Відповідачем не було порушено обовязку щодо нарахування і виплати заробітної плати за відсутності такого обовязку як на момент припинення таких виплат, так і в подальшому. Випискою з акту інвентаризаційної комісії № 31/10/2018 від 23 жовтня 2018 року у сукупності з іншими доказами, вже доданими відповідачем до матеріалів справи, повністю доводиться відсутність фактично відпрацьованого позивачем часу у вказаний період, як підстави для нарахування їй заробітної плати відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 ЗУ «Про оплату праці». Ніякого наказу про простій у 2017 році підприємство не видавало, оскільки все виробництво на ПрАТ «Концерн Стирол» було зупинено у травні 2014 року на підставі наказу ПАТ «Концерн Стирол» № 1341/1 від 15 квітня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що ПАТ «Концерн Стирол» є юридичною особою, місцезнаходження офісних приміщень, виробничих потужностей є м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10 Донецької області, ідентифікаційний код юридичної особи 05761614, ОСОБА_2 працювала на посаді апаратника у ПрАТ «Концерн Стирол», до 29 вересня 2017 року, коли була звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що не встановлена вина відповідача в порушенні трудового законодавства перед позивачем ОСОБА_2, яка була звільнена в період встановлення обставин непереборної сили, наявність заборгованості по заробітній платі не доведена.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, що ОСОБА_2 вказала, що 29 вересня 2017 року вона була звільнена з ПрАТ «Концерн Стирол» за п.2 ст. 36 КЗпП України (закінчення строку договору), де працювала апаратником та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 24001,02 грн. (т. 1 арк. спр. 1-2).

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 працювала з 01 січня 2009 року апаратником у ПрАТ «Концерн Стирол». Звільнена згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України в звязку з закінчення строку договору з 29 вересня 2017 року ( т. 1 арк. спр. 5-7).

Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься в ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов'язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

На підставі ч.ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Виходячи з положень ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо виконання позивачем своїх трудових обовязків в спірний період, що виключає можливість нарахування та виплати заробітної плати.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операції та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

До переліку таких міст включене м. Горлівка.

Крім того, місто Горлівка включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07 листопада 2014 року.

Наказом № 1341/1 від 15 квітня 2014 року зупинено виробництво на всіх структурних підрозділах концерну ( т. 1 арк. спр. 45-46).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0000891 від 15 травня 2018 року, правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за фактом захоплення приміщень та майна ПрАТ «Концерн Стирол» у червні 2014 року невстановленими озброєними особами, за повідомленням ПрАТ «Концерн Стирол» від 28 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 42).

Науково - правовим висновком Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року №3799/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з квітня 2014 року (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) ПрАТ «Концерн Стирол», відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників, як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників. Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях, ПрАТ «Концерн Стирол», що знаходиться у м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії,10, внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично позбавлене можливості виконати обов'язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема, ч.1 ст.47, ч.1 ст.83 і ст.116 КЗпП України (т. 1 а.с. 48-72).

З урахуванням викладеного висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, є вірними, оскільки факт роботи позивача, наявність та розмір заборгованості по заробітній платі не підтверджено належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок Торгово-промислової палати є неналежним доказом не ґрунтуються на законі.

За змістом п.3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5) сертифікат у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Встановивши, що у трудових правовідносинах між ПрАТ «Концерн Стирол» та позивачем із квітня 2014 року на тимчасово окупованій території виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов'язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, суд зробив обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу нараховувалась заробітна плата за період простою не відповідають обставинам справи.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не було надано жодних доказів в обґрунтування зазначеної обставини.

Посилання в апеляційній скарзі на індивідуальні відомості про застраховану особу з системи персоніфікованого обліку Пенсійного Фонду України не можуть свідчити про проведення нарахування заробітної плати за таких підстав.

Дійсно, в матеріалах справи містяться індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 (т.1 арк.спр.8-10), в яких зазначено, що в період з січня 2017 року по вересень 2017 року мала місце сума заробітку для нарахування пенсії, з якого страхові внески не сплачені.

Але в подальшому відповідачем проведено інвентаризацію фактично відпрацьованого часу та внесено виправлення у Звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що відповідає положенням п.2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування , затвердженого Наказом Мінфіну від 14 квітня 2015 року № 435., після чого були відкореговані відомості в системі персоніфікованого обліку Пенсійного Фонду України.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини від 07 лютого 2014 року по справі «Пічкур проти України» та від 08 липня 2004 року по справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спори, з приводу яких вони прийняті, виникли з інших правовідносин та стосуються позитивних зобовязань держави з приводу виплати пенсії.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу в цій частині належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 14 березня 2019 року

Головуючий