РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2019 рокуСправа №451/1209/18
Провадження № 2/451/406/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/1209/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

22 серпня 2018 року ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що 30 квітня 2005 року в селі Завидче Радехівського району Львівської області померла мати позивача ОСОБА_4. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-СГ № 374051 від 19.06.2013 року. Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку, площею 2,3685 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акту на землю серії IV-ЛВ № 025132 від 11.04.2000 року. За життя ОСОБА_4 особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не робила, не було дане майно також і обєктом спадкового договору. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ОСОБА_5, як спадкоємець за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Однак, прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дана обставина підтверджується відповідною довідкою відповідача. 25 січня 2016 року помер брат позивача ОСОБА_5. Внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку, площею 2,6164 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на землю від 11.04.2000 року. За життя ОСОБА_5 особистого розпорядження на випадок своєї смерті заповіту не робив. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ОСОБА_2, як спадкоємець за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, однак, прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на землі та недоведеністю факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5. У позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просив постановити рішення, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього 25 січня 2016 року; визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті 25 січня 2016 року ОСОБА_5, право власності на земельну ділянку, площею 2,3685 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області згідно Державного акту на землю, серії ІV-ЛВ №025132 від 11.04.2000 року; визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті 25 січня 2016 року ОСОБА_5, право власності на земельну ділянку, площею 2,6164 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області згідно Державного акту на землю, серії ІV-ЛВ №025133 від 11.04.2000 року.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій проти позовних вимог не заперечує, клопотав про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 30 квітня 2005 року в селі Завидче Радехівського району Львівської області померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ № 000322 від 01 травня 2005 року (а.с.8).

За життя спадкодавцем не було здійснено розпорядження своїм майном.

Після смерті ОСОБА_4, протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини її син ОСОБА_5, як спадкоємець за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, проте прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області №110 від 22.04.2018 року (ас.14).

25 січня 2016 року в селі Завидче Радехівського району Львівської області помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ №413819 від 26 січня 2016 року (а.с.9).

За життя спадкодавцем ОСОБА_5 не було здійснено розпорядження майном.

Згідно свідоцтва про народження, серії І-СГ №374051 ОСОБА_6, народилася 5 березня 1968 року, в графі батьки значаться ОСОБА_7 батько та ОСОБА_8 мати (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії І-СГ №401833 вбачається, що ОСОБА_9, зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Кринкевич» (а.с.11).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІV-ЛВ №025132, виданого 11 квітня 2000 року Радехівською районною радою на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9082 вбачається, що земельна ділянка, площею 2,3685 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,4155 га, та площею 0,9529 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області, належали ОСОБА_4 (а.с.12 -12 зворот).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІV-ЛВ №025133, виданого 11 квітня 2000 року Радехівською районною радою на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9083 вбачається, що земельна ділянка, площею 2,6164 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,5651 га, та площею 1,0512 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області, належали ОСОБА_5 (а.с.13 -12 зворот).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом ОСОБА_3 сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_4 по день смерті 30.04.2005 року дійсно проживала і була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 районну Львівської області (а.с.14).

Довідкою №113 від 22.04.2018 року підтверджується, що ОСОБА_5 по день смерті 25.01.2016 року дійсно проживав і був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 районну Львівської області (а.с.15).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України ( 435-15 ) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином на спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поширюються норми Цивільного кодексу України, оскільки спадщина після його смерті відкрилася і була прийнята вже після 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Частинами 2, 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті.

Факт постійного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього 25 січня 2016 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, недовіряти суду яким немає підстав.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення.

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, виходячи із рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього 25 січня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті 25 січня 2016 року ОСОБА_5, право власності на земельну ділянку, площею 2,3685 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області згідно Державного акту на землю, серії ІV-ЛВ №025132 від 11.04.2000 року.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті 25 січня 2016 року ОСОБА_5, право власності на земельну ділянку, площею 2,6164 га, що розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області згідно Державного акту на землю, серії ІV-ЛВ №025133 від 11.04.2000 року.

Стягнути з ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1), жительки с.Завидче, вул.Бічна,4 Радехівського району Львівської області судові витрати в розмірі 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_13