Дата документу 18.01.2019 Справа № 320/2704/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/2704/18 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/807/90/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Сектор з питань прав споживачів Мелітопольської міської ради, про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Сектор з питань прав споживачів Мелітопольської міської ради, про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 21 год.00 хв. 21.09.2017 р. до 22.09.2017 р. невстановлена слідством особа проникла на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_1 та таємно викрала автомобільні запчастини на загальну суму 18970 грн.

У зв'язку із зазначеною подією він 22.09.2017 звернувся до Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. За його заявою поліцією було відкрито кримінальне провадження №0004228.

25.09.2017 сторони уклали договір про надання послуг представника потерпілого. В той же день 25.09.2017 він передав адвокату 4000 грн. в якості гонорару за договором. На початку листопада 2017 р. особисто звернувся до слідчого і дізнався, що адвокат ні разу не звертався до нього і в матеріалах кримінального провадження не має документів, що підтверджують представництва його інтересів адвокатом ОСОБА_4 Він одразу звернувся до адвоката і попросив надати пояснення з приводу невиконання ним обов'язків за угодою від 25.09.2017. Відповідач зазначив, що веде власне розслідування.

Він повідомив про те, що відмовляється від договору від 25.09.2017 року, та вимагав повернути кошти. Повертати гроші, отримані за договором від 25.09.2017 р., відповідач йому відмовився. 13.11.2017 ОСОБА_3 уклав нову угоду про надання правової допомоги з адвокатом Застрожніковою К.В., яка ознайомилася з матеріалами справи, подала слідчому клопотання про допит свідків, заявила клопотання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, передбачених ст.268 Кримінального процесуального кодексу України.

11.12.2017 року він направив на адресу дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області скаргу на поведінку адвоката. За його скаргою 17.01.2018 року дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області ухвалила рішення №5/1-18, згідно з яким члени дисциплінарної палати не вбачають в поведінці адвоката складу дисциплінарного проступку і радять йому звернутися до суду задля врегулювання спору між ним і відповідачем за угодою від 25.09.2017.

Вважав, що гонорар в сумі 4000 грн. має бути стягнутий з адвоката в повному обсязі, так як він не приступив до виконання угоди від 25.09.2017 про надання послуг представника потерпілого в кримінальному процесі. Стягнення інфляційних збитків вважає можливим на підставі ст.623 і ч.1 ст.906 Цивільного кодексу України. За листопад 2017 р. по березень 2018 р. сума інфляційних збитків від 4000 грн. склала 212 грн. 32 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду.

На підставі зазначеного просив стягнути з адвоката ОСОБА_4 на його користь 4000 грн., інфляційні збитки за період з 01.11.2017 р. по 31.03.2018 р. в сумі 212,32 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року в задоволення позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на спірні правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 вересня 2018 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Дашковської А.В. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Дашковська А.В., судді: Кримська О.В., Бєлка В.Ю.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року справу прийнято до провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає таким вимогам та підлягає скасуванню.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 21 вересня 2017 року невстановлена особа проникла на територію домоволодіння ОСОБА_3, звідки таємно викрала автомобільні запчастини на суму 18 970 грн. За вказаним фактом за заявою потерпілого ОСОБА_3 поліцією було відкрито кримінальне провадження (а.с.9-14).

25 жовтня 2017 року між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг потерпілого в кримінальному провадженні (а.с.7).

Згідно зі статтею 1 даного договору адвокат взяв на себе зобов'язання виконувати функції представника потерпілого в кримінальному процесі та надавати юридичну допомогу для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, а клієнт зобов'язується виплатити представнику винагороду за надання юридичних послуг.

Статтею 2 договору адвокат зобов'язався використовувати всі надані йому кримінально-процесуальним законом права та засоби захисту інтересів потерпілого і надавати йому необхідну юридичну допомогу.

Клієнт, відповідно до статті 4 договору, в свою чергу, зобов'язувався за надання юридичної допомоги сплатити представникові гонорар. Клієнт, погоджуючись на проведення інших платних послуг, зобов'язався компенсувати представникові різні судові витрати, а в разі відсутності коштів на їх оплату своєчасно повідомити про це представника

Того ж дня сторони підписали додаток №1 до угоди про надання послуг захисника в кримінальній справі, згідно якому сума гонорару становить 8 000 грн., із яких 4 000 грн. ОСОБА_3 сплатив при підписанні угоди, а решту зобов'язався сплатити не пізніше ухвалення судом першої інстанції рішення у справі (а.с.8).

На початку листопада 2017 року ОСОБА_3 відмовився від послуг адвоката ОСОБА_4 і 13 листопада 2017 року уклав договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні з іншим фахівцем у галузі права (а.с.22-23).

11 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області зі скаргою на дії адвоката ОСОБА_4 (а.с.16).

Рішенням дисциплінарної палати №5/1-18 від 17 січня 2018 року у порушенні дисциплінарного провадження було відмовлено з посиланням на те, що спірні питання щодо виконання адвокатом своїх обов'язків за договором і щодо повернення гонорару підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства (а.с.17-18).

Як вбачається із тексту рішення дисциплінарної палати, під час проведення перевірки скарги ОСОБА_3 в своїх поясненнях адвокат ОСОБА_4 зазначав про повернення гонорару у повному розмірі (а.с.17).

Не погоджуючись з рішенням дисциплінарної палати, 29 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в якій, крім інших доводів, зазначив, що адвокат відмовився повертати йому гонорар, доказів повернення йому грошей не надавав (а.с.19-20).

Вказана скарга ОСОБА_3 була повернута йому без розгляду, оскільки останній не здійснив оплату організаційно-технічного забезпечення розгляду скарги (а.с.21).

В письмових запереченнях проти позову ОСОБА_4 зазначав, що на виконання договору він по телефону зв'язався зі слідчим СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізький області Арутюновою С.В., яка зареєструвала заяву про кримінальне правопорушення по факту крадіжки з території домоволодіння ОСОБА_3 та здійснила певні процесуальні дії. Через декілька днів Арутюнова С.В. по телефону повідомила його, що вищевказане кримінальне провадження передано для проведення досудового розслідування слідчому СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізький області Марусовій Н.Ю., з якою він неодноразово спілкувався. Як адвокат потерпілого ОСОБА_3, він неодноразово зустрічався та спілкувався з оперативними співробітниками Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізький області. Обмінювався з ними отриманою інформацією та плануванням дій відносно осіб, яки б могли бути причетними до скоєння крадіжки. З потерпілим ОСОБА_3 вони зустрічались по декілька разів на тиждень та з'ясовували перспективи розкриття злочину. ОСОБА_3 він одразу пояснив, що всю інформацію по роботі, яку здійснюють оперативні співробітники Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізький області, він не буде йому розголошувати.

Із змісту укладеного сторонами договору вбачається, що між сторонами виникли відносини з договору доручення, за яким відповідач прийняв на себе обов'язки надавати юридичну допомогу позивачеві та представляти його інтереси як потерпілого в кримінальному процесі.

Проте, зустрічі адвоката з потерпілим, спілкування на вільні теми з оперативними працівниками поліції та слідчим не входить до предмету послуг за ст.1 укладеного сторонами договору.

Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Статтею 1006 ЦК України визначено обов'язки повіреного, зокрема повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду ані додатку до договору з узгодженням тих робіт, які він виконав до розірвання договору, ані звіту про виконання робіт.

Як зазначено у рішенні дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області №5/1-19 від 17 січня 2018 року, у своїх поясненнях на скаргу адвокат зазначав, що повернув гонорар ОСОБА_3 на початку листопада 2017 року (а.с.17).

Проте у суді першої інстанції адвокат пояснював, що виконав умови договору, оскільки за його заявою було порушено кримінальне провадження, яке в подальшому він як представник потерпілого контролював у телефонному режимі.

Разом з тим, як вбачається із зібраних у справі доказів, із заявою про вчинення кримінального правопорушення до органів поліції потерпілий ОСОБА_3 звернувся самостійно до укладення відповідного договору з адвокатом, відомості до ЄРДР були внесені 22 вересня 2017 року за заявою потерпілого, тоді як договір було укладено 25 вересня 2017 року.

Будь-яких доказів на підтвердження виконаних робіт або на підтвердження факту повернення гонорару у зв'язку із розірванням договору відповідач суду першої інстанції не надавав.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Частиною 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Жодних доказів на підтвердження факту виконання умов договору відповідач суду не надавав.

Судове рішення не містить висновків про те, чи виконував адвокат фактично доручення клієнта, які саме роботи були виконані та якими доказами підтверджено виконання доручення.

Статтею 907 ЦК України передбачено право розірвання договору, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору.

Однією з підстав припинення договору доручення є відмова сторони від договору, яка може бути здійснена у будь-який час (ст. 1008 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити плату пропорційно виконаній ним роботі.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту виконання робіт за договором та його витрат, пов'язаних з виконанням доручення, або доказів на підтвердження факту повернення гонорару, оскаржуване судове рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 4 000 грн. сплаченого останнім гонорару і 212, 32 грн. . інфляційних збитків за період з листопада 2017 року по березень 2018 року, стягнення яких передбачено ст.625 ч.3 ЦК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України ОСОБА_3 має право на компенсацію ОСОБА_4 судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 704,80 грн., за подання апеляційної скарги - в розмірі 1057,20 грн., всього 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 212, 32 грн. (чотири тисячі двісті дванадцять гривень 32 коп.), та 1 762 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) компенсації судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: