ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2196/18 Номер провадження 22-ц/814/2691/19Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скляр Марини Сергіївни

на рішення Хорольского районного суду Полтавської області, ухвалене 21 серпня 2019 року у складі судді Старокожко В.П.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 100 000 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ОСОБА_2 не повернула їй отримані за розпискою від 05 серпня 2007 року грошові кошти в сумі 2500 доларів США, а також 700 доларів США, отриманих 20 червня 2008 року, про що міститься відмітка у вказаній розписці. Вказані кошти в загальній сумі 3200 доларів США були позичені відповідачці під 7 % на місяць.

Вказувала, що ОСОБА_2 періодично віддавала їй гроші частинами, а 11 жовтня 2018 року здійснила 2 перекази грошових коштів на суму 1800 грн. та 2800 грн., що свідчить про визнання нею боргу. На час звренення до суду заборгованість ОСОБА_2 становить 100 000 грн.

Рішенням Хорольского районного суду Полтавської області від 21 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Скляр М.С., просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування того, що строк позовної давності переривався у зв`язку із частковим погашенням ОСОБА_2 своєї заборгованості.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, згідно розписки від 05 серпня 2007 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 2 500 доларів США, що засвідчила підписом у розписці.

У подальшому 20 червня 2008 року ОСОБА_2 отримала позику в розмірі 700 доларів США, про що внесено додатковий запис у розписці від 05 серпня 2007 року.

Грошові кошти були отримані ОСОБА_2 на строк один місяць та зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 7 % на місяць.

Вказана обставина у повному обсязі визнається сторонами.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про належне виконання ОСОБА_2 свого обов`язку із повернення позичених у ОСОБА_1 коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З цих підстав місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином договір позики не виконала. Такий висновок не оспорюються апелянтом.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач згідно відзиву від 15 лютого 2019 року (а.с. 88-91), оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.ст. 257, 268 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розписки від 05 серпня 2007 року, грошові кошти у сумі 2500 доларів США ОСОБА_2 мала повернути до 05 вересня 2007 року включно, а грошові кошти у сумі 700 доларів США, отримані 20 червня 2008 року, до 20 липня 2008 року включно. Таким чином, право вимоги про повернення позичених коштів у ОСОБА_1 виникло 06 вересня 2007 року та 21 липня 2008 року відповідно. Отже, трирічний строк позовної давності минув 06 вересня 2010 року за вимогою про повернення 2500 доларів США та процентів за користування ними та 21 липня 2011 року за вимогою про повернення 700 доларів США та процентів за користування ними.

Безпідставними є доводи апелянта про переривання строку позовної давності, оскільки будь-яких доказів того, що до 21 липня 2011 року відповідач здійснював погашення заборгованості, сторонами надано не було.

Направлення вимоги про повернення боргу 29 липня 2018 року та перерахування боржником коштів поштовим переказом у розмірі 1800 грн. та 2800 грн. не вказує на переривання строку позовної давності, оскільки такі дії вчинені після спливу строку позовної давності. Перерваними можуть бути тільки такий строк позовної давності, що не минув на час вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Скляр Марини Сергіївни - адвоката Головченко Ніни Олексіївни залишити без задоволення.

Рішення Хорольского районного суду Полтавської області від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль