КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/12752/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/1303/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Литвиненко ОленуЛеонідівну, на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Бабка В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у вересні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.07.2013 в розмірі 12 445, 35 грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1 426, 72 грн, заборгованість по процентам за користуванням кредитом в розмірі 9 949, 80 грн, з яких несплачені проценти на поточну заборгованість в розмірі 77, 34 грн та несплачені проценти на прострочену заборгованість в розмірі 9 872, 46 грн; штраф в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 568, 83 грн (процентна складова) посилаючись на те, що відповідач порушила умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.08.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 504, 06 грн. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафів, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг - відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків в розмірі 9 872, 46 грн та штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина), 568, 83 грн (процентна складова) та ухвалити нове, яким задовольнити зазначені вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, укладаючи договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватись, зокрема, зважувати на відповідальність, яка настає, згідно умов договору, при його невиконанні або неналежному виконанні.Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Судом не враховано, що при стягненні заборгованості за кредитним договором слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК України та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судову засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н від 26.07.2013, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом 2.1.1.5.5 цих Умов передбачено, що відповідач зобов'язується погашати заборгованість за цим кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов установлено, що зобов'язання клієнта з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Згідно розрахунку заборгованості, складеним позивачем загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 31.08.2017, становить - 12 445, 35 грн, що складає заборгованість за кредитом в розмірі 1 426, 72 грн, заборгованість по процентам за користуванням кредитом в розмірі 9 949, 80 грн, з яких несплачені проценти на поточну заборгованість в розмірі 77, 34 грн та несплачені проценти на прострочену заборгованість в розмірі 9 872, 46 грн; штраф в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 568, 83 грн (процентна складова).

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1 504, 06 грн та судового збору у сумі 704,80 грн не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом на прострочену заборгованість та штрафу, суд виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки вони не містять підпису відповідача і недоведеним є факт ознайомлення з ними позичальника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

У відповідності до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов'язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

У анкеті - заяві вказано лише про те, що відповідач має отримати платіжну картку «Універсальна». Даних про те, які проценти встановлено за користування кредитом, який кредитний ліміт встановлено, які рахунки відкриті для зарахування кредитного ліміту, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту тощо у анкеті - заяві не зазначено.

До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Який вид картки «Універсальна» отримала відповідач позивач не вказав та доказів не надав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом та суму штрафних санкцій. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував 30 % процентів річних за користування кредитом, а з квітня 2015 року збільшив такі проценти до 43,20 %. Ні про підстави такого збільшення, ні про те, що відповідач була повідомлена про таку зміну доказів не надано.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з положень даних норм колегією суддів відмовлено у прийнятті доказів від позивача на стадії апеляційного розгляду, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав анкету-заяву, витяг з Тарифів та Умов, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів і розміру заборгованості. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Оскільки, як вказувалося вище, такі докази не підтверджують отримання кредиту відповідачем доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують доводи позивача про умови, на яких укладено кредитний договір.

Незважаючи на те, що анкета - заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, який вид картки «Універсальна» видано, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки, розмір процентів, дані про видачу відповідачу пам`ятки клієнта тощо.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням правильності такого розрахунку.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитом позивачем не доведені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом відповідача в кредитному договорі не спростовують висновків суду, оскільки у анкеті - заяві про будь - які умови договору не зазначено.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 13.03.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик