Справа № 576/2742/18
Провадження № 2/576/34/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.19 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

з участю секретаря Самойленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глухові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Глухівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про тлумачення заповіту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 21 грудня 2013 року помер його рідний брат ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами та земельного паю. Із цієї спадщини житловий будинок брат заповів йому разом із своїми онуками, а земельний пай брат заповів окремо йому. Але коли для оформлення своїх прав на спадкове майно позивач звернувся в нотаріальну контору, то йому було відмовлено в цьому у звязку з тим, що у заповіті допущені помилки у формулюванні змісту розпорядження. А саме, предметом спадкування вказано земельний пай, коли фактично предметом спадкування є земельна ділянка. Також мотивує позов тим, що його покійний брат ОСОБА_5 за життя отримав сертифікат серії СМ №0143477 на право на земельну частку (пай), який розташований на території Студеноцької сільської ради в розмірі 3,69 умовних кадастрових гектарів, зареєстрований за №201 від 13.02.1997 р. у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай). В подальшому даний сертифікат був обміняний на державні акти на право приватної власності на землю: Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №700399, який виданий ОСОБА_5 на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації №235 від 31.07.2002 р.,на земельну ділянку площею 2,36 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області та Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №700040, який виданий ОСОБА_5 на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації №235 від 31.07.2002 р. на земельну ділянку площею 0,56 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області.

Таким чином, земельна частка(пай) отримана ОСОБА_5, під час членства в КСП «Червоний партизан» у розмірі 3,69 умовних га., була в подальшому виділена в натурі та переоформлена в приватну власність на дві окремі земельні ділянки площею 2,36 га та 0,56 га.

Вважає, що заповідаючи йому земельний пай, спадкодавець ОСОБА_5 мав на меті передати у спадщину ту земельну ділянку, яку він отримав працюючи в КСП «Червоний партизан». Але враховуючи, що покійний був юридично неосвічений та людиною похилого віку, то при складанні заповіту вважав, що немає різниці між земельним паєм та земельною ділянкою, а тому предметом спадкування при складанні заповіту замість земельної ділянки зазначив земельний пай.

За вказаних обставин позивач просить суд витлумачити зміст заповіту, складеного 02 серпня 2013 року ОСОБА_5, посвідченого секретарем виконкому Студеноцької сільської ради ОСОБА_6, реєстр № 24, в якому ОСОБА_5 заповів йому, як своєму братові належний йому пай, як такий, що дає йому право на спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,36 га, на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 700399, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 235 від 31.07.2002 р., на ім`я ОСОБА_5 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,56 га, на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії РЗ № 700040, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 235 від 31.07.2002 р., на ім`я ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов.

Відповідач ОСОБА_2 та представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_3 позову не визнали, надавши в судовому засіданні проти нього заперечення суть яких зводиться до того, що на час смерті заповідач ОСОБА_5 мав у власності житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, земельну ділянку на якій розташований цей будинок, а також дві земельні ділянки, що належали йому на підставі відповідних державних актів на землю. Можливо, заповідаючи своєму брату ОСОБА_1 земельний пай, заповідач мав на увазі саме одну земельну ділянку під будинком, а не дві інших земельні ділянки. Тому відповідачі не згодні із таким варіантом тлумачення заповіту та вважають, що все спадкове майно має бути поділене між трьома спадкоємцями в рівних доялх.

Третя особа - приватний нотаріус Глухівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання також не зявилася, а представила заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що 21 грудня 2013 року помер рідний брат позивача - ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, яке складається із житлового будинку з надвірними спорудами та земельного паю. Відповідно до заповіту, складеного 02 серпня 2013 року та посвідченого секретарем Студеноцької сільської ради, ОСОБА_5 заповів житловий будинок онукам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та позивачу. Земельний пай ОСОБА_5 заповів позивачу ОСОБА_1 Також судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя отримав сертифікат серії СМ №0143477 на право на земельну частку (пай), який розташований на території Студеноцької сільської ради в розмірі 3,69 умовних кадастрових гектарів, зареєстрований за №201 від 13.02.1997 р. у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай). В подальшому, даний сертифікат був обміняний на державні акти на право приватної власності на землю, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №700399, який виданий ОСОБА_5І на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації №235 від 31.07.2002 р., на земельну ділянку площею 2,36 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області та Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №700040, який виданий ОСОБА_5 на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації №235 від 31.07.2002 р., на земельну ділянку площею 0,56 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області.

Також судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його брата, подавши 14.06.2014 року відповідну заяву до нотаріальної контори. Однак із матеріалів справи вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що заповіт від імені ОСОБА_5 складений таким чином, що дозволяє його неоднозначне тлумачення. Зокрема, в заповіті зазначено, що ОСОБА_5 заповідає позивачу ОСОБА_1 свій земельний пай. Водоночас, із представлених спадкоємцем ОСОБА_1 документів слідує, що у власності спадкодавця на момент смерті значиться не земельний пай, а дві земельні ділянки.

У відповідності до ст.1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до ст.1218 ЦК України, до спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Згідно ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні відомості містить п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», який вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників - в порядку позовного провадження.

Під час розгляду справи встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_1 набув право власності на дві земельні ділянки: одну площею 2,36 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на земельну ділянку площею 0,56 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Студеноцької сільської ради Глухівського району Сумської області.

Право власності на зазначене майно виникло на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №700399 та Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №700040, виданих на підставі відповідних розпоряджень голови Глухівської райдержадміністрації.

Відповідно до гл.3 Р.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року, Нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Таким чином, законом не встановлено обовязку нотаріуса пересвідчуватися у наявності у заповідача право на майно, що заповідається.

Враховуючи, що текст заповіту не містить неточностей, складений зі слів заповідача, а також з урахуванням того, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту ( що фактично в даному випадку пропонується позивачем), суд приходить до висновку що текст заповіту від 02 серпня 2013 року не підлягає тлумаченню, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Глухівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про тлумачення заповіту, у звязку з його необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя