Справа №265/7763/18
Провадження №2/265/241/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши в залі судових засідань без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє самостійно та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

третя особа-Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою з урахуванням зменшення позовних вимог просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком 48а по вулиці Українській в місті Маріуполі Донецької області на підставі статей 383, 391 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником домоволодіння № 48а по вулиці Українській (Воровського) в місті Маріуполі. Відповідач знайома її сина - зареєстрована у належному їй будинку разом з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З вересня 2017 року по теперішній час відповідач в будинку не проживає, участі в утриманні житла не приймає. Вона неодноразово зверталась до відповідачки з проханням про зняття з реєстрації, однак безрезультатно. Відповідач не є членом сімї позивача, проте, будучи зареєстрованою в належному їй будинку, створює для неї як для власника низку перешкод щодо здійснення у повній мірі права власності. Через наведені обставини змушена звертатись з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Сторони до зали судових засідань не прибули.

Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, остаточні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Судовий збір у розмірі 704,80 гривень, сплачений нею за подання даного позову, просить залишити за її рахунок.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату, час розгляду справи шляхом смс-повідомлення, до суду не прибула, відзиву на позов не надала, будь-яких заяв (клопотань) від неї не надходило.

Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову з урахуванням уточнених позовних вимог, не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, суд, з урахуванням доводів сторін, викладених ними у заявах дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником будинку № 48а по вулиці Українській (Воровського) в місті Маріуполі на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 04 березня 2004 року.

Згідно інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 06 вересня 2018 року, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3.

З акту Комітету самоорганізації населення «Ляпіно», складеного 13 вересня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в будинку 48а по вулиці Українській в місті Маріуполі не проживає з вересня 2017 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Отже за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.

Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 не є членом її сімї, є знайомою її сина.

Підстав піддавати сумніву наведені твердження суд не вбачає. Відповідач до суду не прибула, не побажавши таким чином скористуватись своїми процесуальними правами на спростування доводів позову.

На підставі наведеного, враховуючи, що відповідач, не будучи членом сім'ї позивача (власника будинку), залишається зареєстрованою у належному їй будинку, чим створює для власника низку перешкод у здійсненні у повній мірі права власності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання її такою, що втратила право користування будинком 48а по вулиці Українській в місті Маріуполі та задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст.ст .133,п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Проте позивач просила залишити судовий збір за її рахунок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,263-265,280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє самостійно та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку 48а по вулиці Українській в місті Маріуполі.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 гривень залишити за її рахунок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст даного рішення складено 17 січня 2019 року.

Суддя: