ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3993/19 Справа № 206/1399/18 Головуючий у першій інстанції: Румянцев О. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він разом з батьками був співвласником нерухомого майна - квартири за адресою АДРЕСА_4 . Згодом частка, що належала брату, перейшла до брата ОСОБА_4 та після смерті матері її частка перейшла до позивача. Таким чином він разом з братом були співвласниками зазначеної квартири. В жовтні 2015 року позивач спільно з братом уклали договір про надання послуг з ПП «Агенція нерухомості «Євродом», за якою узгодили початкову вартість продажу квартири у розмірі 26000,00 доларів США. 21.10.2015 року за пропозицією агенції з покупцем ОСОБА_5 було укладено попередній договір, за яким узгоджено попередню процедуру оформлення і укладення основного договору купівлі-продажу, а саме домовленість про продаж квартири за 24000,00 доларів США в строк не пізніше 10.11.2015 року. Продавці отримали гарантійну суму 500,00 доларів США. 03.11.2015 року було укладено основний договір купівлі-продажу квартири, фактично квартира була продана за 24000,00 доларів США. Під час продажу квартири була присутня донька позивача ОСОБА_3 , яка пообіцяла позивачу надати допомогу в придбанні квартири за належну йому від укладеної угоди суму коштів. За результатами продажу квартири позивач та його брат мали отримати по 11300,00 доларів США. В присутності нотаріуса, брата, ріелтора, покупець ОСОБА_5 поклав перед нами дві пачки грошей. Одну пачку перерахував брат та залишив собі, а іншу перерахувала ОСОБА_3 та поклала у власну сумку, сказавши, що віддасть їх вдома та буде допомагати в придбанні квартири на ім`я позивача. Пізніше вдома, ОСОБА_3 передала йому 200,00 доларів США та останні гроші залишила собі, сказавши, що буде шукати квартиру. В подальшому спілкування з донькою погіршилось і вона змінила своє місце проживання. 10.05.2016 року вона повідомила позивача про те, що придбала квартиру на ж/м Північний, але оформила її на себе, номер будинку та квартири не назвала, надалі перестала відповідати на телефонні дзвінки та передзвонювати. По теперішній час позивач не має власного житла та ніде не зареєстрований, через незаконні дії відповідача, а саме порушення домовленості, що була укладена між ними в усній формі. В 2018 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 через три тижні після продажу квартири придбала квартиру на своє ім`я, що знаходиться по АДРЕСА_3 . Договір посвідчено нотаріусом ДМНО Румянцевою І.О. від 02.12.2015 року за реєстровим номер 4674, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, рішення про державну реєстрацію прав №26692571 від 02.12.2015 року. Відповідач при купівлі цієї квартири використала незаконно привласнені кошти від продажу квартири. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача грошові кошти в сумі 287666,35 грн., в якості відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями, та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2876,66 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , а також письмовою розпискою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_10 від18.07.2019 року, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_4 належала на праві спільної власності, а саме:

- ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 08 січня 1997 року, згідно з розпорядженням №6/168-97, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», запис в реєстровій книзі за №72п-47 та на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 23 жовтня 2015 року ОСОБА_11 за реєстром №1147, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 жовтня 2015 року, номер запису про право власності 11726801, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 (а.с. 13, 14, 18);

- ОСОБА_4 (брату позивача) -на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т. М. 16 серпня 2014 року за реєстром №472, зареєстрованого в Державному реєстрі речових правова нерухоме майно 16 серпня 2014 року, номер запису про право власності 6703133, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 (а.с. 18).

03 листопада 2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (продавці) та ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за реєстровим номером 1944 (а.с. 18-19).

Згідно п. 3 вказаного вище договору купівлі-продажу від 09.11.2015 року, продаж зазначеної квартири вчиняється за домовленістю сторін за ціною 149954,00 гривні, які продавці одержали від покупця під час оформлення цього договору. Підписом на цьому договорі продавці свідчать, що розрахунок з ними проведено повністю, гроші отримані, з їх боку відсутні будь-які претензії фінансового характеру.

За змістом п. 4 договору купівлі-продажу від 09.11.2015 року загальна вартість зазначеної квартири, згідно експертної оцінки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Віконт Консалтинг» 27 жовтня 2015 року, складає 149954,00 гривні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.12.2017 року №10757156, ОСОБА_3 придбала та зареєструвала за собою право власності 02.12.2015 року на квартиру по АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за номером 4674 (а.с. 12).

Відповідач визнає, що отримала грошові кошти за частку, яка належала її батьку - позивачу ОСОБА_1 , від продажу квартири АДРЕСА_4 . Також відповідач визнає, що за дорученням батька придбала для його проживання та за його кошти квартиру по АДРЕСА_3 . Наведене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Вказані вище факти також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , що були допитані судом першої інстанції.

Крім того, згідно особистих пояснень відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вона визнає за позивачем право користування квартирою по АДРЕСА_3 , не заперечує щодо вселення батька у вказану квартиру та його реєстрації у даному житловому приміщенні.

Однак, під час оголошеної апеляційним судом перерви у справі, право власності на позивача на квартиру по АДРЕСА_3 переоформлено не було; позивач у вказану квартиру не вселився та не був зареєстрований у ній.

Колегія наголошує, що у даній справі позивачем заявлено позов про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 1166, 1192 ЦК України.

Так, статтею1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ч.ч. 1, 4 статті).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги зміст та підстави позовних вимог; встановивши існування між сторонами домовленості в устій формі про доручення позивачем його дочці ОСОБА_3 придбання квартири за кошти, що були отримані від продажу частки у квартирі АДРЕСА_4 , - колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем підстав для задоволення даного позову про відшкодування шкоди, який заявлений за ст. 1166 ЦК України, та невстановлення факту існування між сторонами справи деліктних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було витребувано у Новокодацького відділення поліції Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для огляду кримінальне провадження №0003212 від 25.05.2016 року за зверненням позивача щодо вчинення відносно нього неправомірних дій ОСОБА_3 - не спростовують наведеного вище висновку суду. У вказаному кримінальному провадженні, на цей час, обвинувальний вирок, що набрав законної сили, - відсутній.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Рішення місцевого суду є правомірним та обгрунтованим, підлягає залишенню без змін.

Позивач не позбавлений можливості звернутись до суду, для захисту своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді