Справа №150/328/19
Провадження по справі №2/150/165/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

з участю:

представника позивача - головний спеціаліст Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Соляр Л.С.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Семко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки і піклування Чернівецької районної державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки і піклування Чернівецької РДА звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, тому просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача - головний спеціаліст Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації Соляр Л.С., яка діє на підставі довіреності, виданої 26.07.2019 року за №01-20-1593 в судовому засіданні свої вимоги підтримує та просить їх задоволити. Зазначила, що всі обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не зможе і не здатна виховувати та забезпечувати малолітнього сина, матеріально не забезпечена, отримує лише пенсію по інвалідності, проживає у будинку, який їй не належить, не вміє готувати їжу, не має жодних навиків доглядати дитину.

Відповідач в судовому засіданні просить не позбавляти її батьківських прав відносно малолітнього сина.

Представник відповідача - адвокат Семко В.М., який діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 07.08.2019 року за №263, в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог щодо позбавлення його довірителя ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки, відсутні для цього підстави? окрім того, посилання позивача на ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина є непідтвердженими.

Свідок ОСОБА_3 - чоловік відповідача по справі, суду пояснив, що проживають з дружиною в будинку АДРЕСА_1 , який їм не належить. Зазначив, що умови проживання є нормальними, він працює неофіційно, його дохід за один день складає 300 гривень. Зауважив, що його дружина ОСОБА_1 взагалі не вживає алкоголь, він також не зловживає алкогольними напоями. Пояснив, що відповідача непотрібно позбавляти батьківських прав, оскільки, вона належним чином доглядала дитину як в пологовому будинку, так і в дитячому будинку. Близько 5 - 8 разів разом із дружиною відвідували малолітнього сина у дитячому будинку.

Свідок ОСОБА_4 - свекруха відповідача по справі, в судовому засіданні пояснила, що у її невістки ОСОБА_1 руки, проблеми із психікою, але вона доглядала малолітнього сина. Просить, щоб дитину на даний час не віддали з дитячого будинку, нехай у хлопчика виробиться імунітет та підросте, коли стане старшим, тоді і заберуть дитину. Зазначила, що її син ОСОБА_3 на даний час ніде не працює, шукає роботу. ОСОБА_4 пояснила, що вона раніше пиячила, а на даний час ні вона, ні її син не вживають алкоголь.

Свідок ОСОБА_5 - голова Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, в судовому засіданні пояснив, що 24.11.2018 року відвідував разом з іншими членами комісії сім`ю відповідача. Комісією було встановлено, що ОСОБА_6 проживає разом із чоловіком ОСОБА_3 у будинку, який їм не належить, матеріально не забезпечена, дров не було, плитки для приготування їжі не було, в будинку холодно, не прибрано. Зазначив, що від сусідів неодноразово надходили скарги на чоловіка відповідача ОСОБА_3 з приводу того, що він пиячить і вчиняє сварки, бійки. Пояснив, що йому не відомо, чи ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями, а її чоловік ОСОБА_3 та свекруха зловживають алкоголем.

Свідок ОСОБА_7 - секретар Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, в судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_8 . Зазначила, що її батько який помер, мати та ОСОБА_1 є психічно хворими, від сусідів за останні п`ять років надходило багато скарг. Мати відповідача приходила до Борівської сільської ради Чернівецького району і скаржилась на відсутність їжі. Сім`я варила пшеницю, інших продуктів харчування не було, дров не було, в грубі палили пластиковими пляшками, в будинку були антисанітарні умови проживання.

З`ясувавши позицію представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08.05.2018 року виконкомом Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 5). Відомості про батька дитини внесено відповідно до статті 135 СК України, батьком дитини записано ОСОБА_9 .

Як слідує із позовної заяви та показів представника позивача ОСОБА_10 , та не заперечується відповідачем, малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.05.2018 року по даний час виховується та утримується на повному державному утриманні в обласному комунальному закладі «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та психіки». На засіданні комісiї з питань захисту прав дитини Чернівецької РДА від 08.05.2018 року розглянуто лист головного лікаря комунальної установи «Чернівецький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Зінич K.I., у якому зазначено, що мати новонародженої дитини ОСОБА_6 зареєстрована у АДРЕСА_2, фактично проживає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, не в змозі якісно піклуватись про свою новонароджену дитину, дитина не забезпечена продуктами харчування, немає памперсів, відсутні кошти для лікування. Після виписки з пологового відділення мати з дитиною перебували у дитячому відділенні Чернівецької лікарні планового лікування, оскільки житлово-побутові умови сім`ї незадовільні. 3 15 травня 2018 року малолітня дитина ОСОБА_2 влаштований до Вінницького спеціалізованого будинку дитини.

23 травня 2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької РДА розглянуто питання стану виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 (тобто, відповідачем по справі). Мати малолітньої дитини на засідання комісії не прибула.

Із акту обстеження матеріально - побутових умов проживання ОСОБА_1 , вбачається, що комісією в складі голови Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області Груньківського В.Г., секретаря Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області Петрушенко А.П., членів опікунської ради ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , завідуючої ФП АДРЕСА_1 ОСОБА_14 , 21 травня 2019 року обстежено умови проживання ОСОБА_1 , яка проживає без реєстрації в с. Абрамівська Долина Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Встановлено, що умови проживання сім`ї не відповідають санітарним вимогам: немає умов для приготування їжi, немає кухонного посуду та запасу продуктів харчування, батьки дитини не мають ніяких доходів для забезпечення нормального виховання дитини. Сім`я проживає у будинку, який їм не належить. Комісією вирішено, що проживання дитини у таких умовах i з такими батьками неможливе (а.с. 6).

Вище зазначений акт обстеження матеріально - побутових умов проживання ОСОБА_1 датовано 21 травня 2019 року, однак, як стверджує в судовому засіданні голова Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області Груньківський В.Г., на його думку, комісією проведено обстеження 24 листопада 2018 року.

Згідно з довідкою-характеристикою, виданою виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 24.05.2019 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , не працюють, разом зловживають алкогольними напоями. Проживають у житловому будинку, який їм не належить. ОСОБА_1 не може самостійно здійснювати догляд за своєю малолітньою дитиною, яка в даний час перебуває у дитячому будинку (а.с. 7).

З показів ОСОБА_5 (голови Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, йому невідомо, чи ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями.

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 05.11.2018 року виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 05 листопада 2018 року, актовий запис №10. Після реєстрації шлюбу відповідачу ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_15 (а.с. 32).

Як свідчить довідка, видана комунальним некомерційним підприємством «Чернівецька центральна районна лікарня Чернівецької районної ради» від 02.09.2019 року за №628 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2, перебуває під наглядом лікаря - психіатра з 2006 року з діагнозом - F 71.00 - помірна розумова відсталість і Q -47, обумовлена генетичною патологією (а.с. 30).

Із акту відвідування ОСОБА_6 по місцю її проживання в АДРЕСА_1 , наданого Чернівецьким районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, вбачається, що за результатами відвідування 26.09.2019 року встановлено, що в хаті тепло, прибрано, від чоловіка відповідача ОСОБА_3 відчутний запах алкоголю. Рекомендовано не вживати алкоголь, прибрати навколо будинку, обробляти город, про що під підпис ознайомлено Забарата Н.В. (а.с. 39).

Суд критично ставиться до тверджень свідка ОСОБА_3 про те, що близько 5 - 8 разів разом із ОСОБА_1 відвідували малолітнього сина у дитячому будинку, оскільки, вони не відповідають дійсності та спростовані в судовому засіданні документальними доказами.

Так, як свідчить копія журналу відвідування дітей групи №3, наданий обласним комунальним закладом «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки», за час перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_6 тричі відвідувала сина, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_3 , пробувши при цьому з дитиною 30 хвилин, 31.07.2019 року та 02.10.2018 року (а.с. 47-49).

Із копії журналу відвідування дітей групи №9, наданого обласним комунальним закладом «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки», вбачається що протягом 2019 року неповнолітню дитину ОСОБА_2 відвідували двічі лише хрещені, мати ОСОБА_6 хлопчика не відвідувала (а.с. 50-52).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства другої групи, у зв`язку із чим із 19.10.2018 року отримує державну соціальну допомогу (а.с. 57), про що свідчить довідка, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Чернівецької районної державної адміністрації (а. с. 58).

Як свідчить копія довідки до акта медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №079887, ОСОБА_6 інвалідність другої групи з дитинства встановлено безтерміново (а.с. 59).

Із висновку органу опіки та піклування Чернівецької РДА про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , вбачається, що згідно із звітом Чернівецького РЦ СССДМ за результатами соціального супроводу - на даний час малолітню дитину ОСОБА_2 2018 року народження, не можна повертати у сім`ю матері через відсутність умов для його повноцінного розвитку та виховання (а.с. 3).

Як свідчить акт, складений 11 квітня 2019 року комісією ОКЗ «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та психіки» мати дитини ОСОБА_6 за весь час перебування дитини у закладі без поважних причин не відвідувала дитини, не виявляла до неї батьківського піклування i турботи, не брала участь у вихованні та не утримувала її. Близькі та родичі дитини також не відвідують та не надають матеріальної допомоги (а.с. 8).

Із висновку органу опіки та піклування Чернівецької районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 від 28.05.2019 року за №22 вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 08.05.2019 розглянуто лист головного лікаря комунальної установи «Чернівецький районний медичний центр первинної медико - санітарної допомоги» Зінич К.І., у якому зазначено, що мати новонародженої дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 не взмозі піклуватись про свою дитину, дитина немає що їсти, немає памперсів, відсутні кошти для лікування. Після виписки з пологового відділення мати з дитиною перебували у дитячому відділенні Чернівецької лікарні планового лікування, оскільки, житлово - бутові умови сім`ї незадовільні. Рішенням комісії ОСОБА_1 було доручено створити елементарні житлово - побутові умови з метою повернення її дитини у біологічну родину (а.с. 3). Однак, ОСОБА_1 не створено елементарних житлово - побутових умов, дитина жодного дня не проживала у родині вдома, а одразу була поміщена до ОКЗ «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та психіки», що свідчить про абсолютну відсутність у відповідача навичок по догляду за дитиною та призвело до втрати біологічного зв`язку між матір`ю та дитиною.

Такий різновид захворювання (розладу) як розумова відсталість з шифром за Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я - F 71 входить до Переліку захворювань, за наявності яких особа не може бути усиновлювачем, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 20 серпня 2008 року № 479, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2008 р. за N 1022/15713.

Перелік хвороб, які виключають можливість бути усиновлювачем, визначається у зв`язку з тим, що при їх наявності особи, які претендують на усиновлення, а по аналогії в даному випадку, не зможуть виконувати батьківський обов`язок, здійснити належне піклування та виховання дитини, або ж взагалі перебування (контакт) з такою особою може складати небезпеку для самої усиновленої особи, тобто, дитини.

З огляду на вище вказану обставину, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , яка знаходиться під наглядом лікаря - психіатра з 2006 року з діагнозом F 71.00 - помірна відсталість Q-47 обумовлена генетичною патологією, не може здійснювати належне виконання батьківських обов`язків щодо піклування та виховання дитини. Суд при цьому звертає увагу на те, що психічне захворювання ОСОБА_1 не є самостійною підставою позбавлення батьківських прав, оскільки, статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, однак, з метою захисту прав малолітньої дитини, враховується у сукупності з іншими доказами по справі, які підтверджують те, що ОСОБА_1 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, взагалі не вміє готувати і якою їжею годувати малолітню дитину, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, що в результаті може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову виховання, окрім того, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини.

Є наявність реальної, небезпечної для виховання дитини обстановки в сім`ї ОСОБА_8 . Так, небезпека для розвитку дитини має місце, оскільки, мати ОСОБА_6 не може здійснювати належне виховання малолітнього сина ОСОБА_16 в силу своєї хвороби. Несприятливу обстановку для виховання дитини створює те, що співмешканець відповідача ОСОБА_3 та його мати (бабуся малолітнього ОСОБА_16 ) зловживають алкогольними напоями, що підтверджено в судовому засіданні показами голови Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_17. Окрім того, у матері малолітнього ОСОБА_16 бракує як необхідних елементарних навиків, досвіду, знань щодо догляду, виховання дитини, оскільки, в судовому засіданні на запитання ОСОБА_6 вказала, що не знає, чим годувати дитину в двохрічному віці.

Аналізуючи поведінку відповідача ОСОБА_1 по відношенню до своєї дитини, можна зробити висновок щодо ухилення її від виконання своїх обов`язків з виховання, оскільки, вона байдуже ставиться до інтересів дитини, до проведення з малолітнім ОСОБА_2 вільного часу. Між сином і матір`ю виникає відчуження, відсутність у відповідача чіткого бажання бути і виховувати його, оскільки, в судовому засіданні ОСОБА_1 попросила, якщо можливо, щоб ОСОБА_16 трішки підріс, окріп, а після того, як закінчиться зима, так як немає чим палити, можливо вона забере його до себе.

Крім того, негативно будуть впливати на розвиток малолітнього Назара й інші дорослі члени сім`ї, а саме, співмешканець відповідача ОСОБА_3 , який зловживає алкогольними напоями.

Психічна хвороба відповідача ОСОБА_1 , зловживання співмешканцем ОСОБА_3 спиртними напоями, неналежні умови проживання є обставинами, які створюють небезпечну обстановку для дитини, яка вимагає негайного ізолювання малолітнього ОСОБА_16 з цього середовища.

Суд не може брати до уваги як належний і достатній доказ того, що ОСОБА_1 взмозі матеріально забезпечити сім`ю та дитину, оскільки, у її матері ОСОБА_18 на праві власності є земельна ділянка, яку вона згідно договору оренди землі ДО-З/2018-05-10 від 10.05.2018 року (а.с. 60-61) здає в оренду та отримує орендну плату, оскільки, отримання матір`ю відповідача коштів не доводить того, що грішми розпоряджається ОСОБА_1 для потреб своєї сім`ї та дитини.

Крім того, пояснення чоловіка відповідача ОСОБА_3 про те, що він щоденно заробляє кошти в розмірі 300 гривень не підтверджено жодними доказами. Як пояснила ОСОБА_4 - мати ОСОБА_3 , на даний час син ніде не працює, шукає роботу.

Суд не бере до уваги світлини, на яких відображено відповідача ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_2 (а.с. 54), оскільки, вони не є достатнім доказом, на підставі якого можна зробити безспірний висновок про належне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, систематичне відвідування нею дитини за час перебування в ОКЗ «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням ЦНС та психіки».

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4).

У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

З метою дотримання зазначених принципів Декларації прав дитини, суд вважає, що у даному випадку є виняткові обставини для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина.

При цьому, інші положення принципу 6 Декларації прав дитини, у даному випадку, на переконання суду, порушені не будуть.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вище зазначені обставини свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_1 своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки, ОСОБА_1 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не займається вихованням дитини, не створила жодних умов для її фізичного та духовного розвитку; про сина не піклується, не забезпечує його необхідними продуктами харчування та речами, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує медичного огляду.

Дані обставини дають суду законні підстави у відповідності до положень ст.164 Сімейного кодексу України позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 .

З врахуванням вище наведених обставин, беручи до уваги наявність достатніх та належних підстав, які підтверджено письмовими доказами по справі, що свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_1 своїми обов`язками щодо виховання дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини, вони підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які окрім цього підтверджено в судовому засіданні як показами представника позивача ОСОБА_10 , так і зібраними по справі письмовими доказами, які свідчать про невиконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_2 .

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд в силу ст.164 СК України приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 .

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь держави судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст., ст.164, 243 СК України, ст.ст., 55, 59, 60, 63 ЦК України, керуючись ст.,ст.10, 11, 81, 141, 259, 263 - 265, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк