ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3531/19 Справа № 216/7043/18 Суддя у 1-й інстанції - Бондарєва О.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2018 року про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Бондарєвою О.І. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зацікавлена особа: Відділ освіти Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження згідно до виконавчого листа про стягнення шкоди та виконавчого збору протиправними; скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав п.1ч.1ст.186 ЦПК України, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позивачу роз'яснено право звернення до суду із адміністративним позовом.

Не погоджуючись із ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом вимог процесуального законодавства ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи для подальшого розгляду.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що 31 жовтня 2018 року цим же судом повернуто позовну заяву, яка була подана в порядку адміністративного судочинства та роз'яснено право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався положеннями статей 186, 260, 353-354 ЦПК України, зазначаючи, що скарга на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, повинна розглядатися за правилами КАС України та підсудна відповідному адміністративному суду.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, матеріалам заявленого позову та вимогам процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Перелік обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, встановлений частиною 1 ст. 186 ЦПК України, зокрема, згідно п.1 ч.1 с. 186 ЦПК України, суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою державного виконавця Центрально-Міського ВДВС міста Кривого Рогу від 03 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження №57343207 з примусового виконання виконавчого листа №216/239/16-ц, виданого 24.04.2018 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шкоди в сумі 108282,05грн. та виконавчого збору. На виконання рішення Центрально-Міського районного суду від 03 жовтня 2017 року у цивільній справі №216/239/16-ц (копія позову із додатками).

Колегія суддів не може погодитися із посиланням суду першої інстанцї на постанову Верховного суду від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15, як підставу для повернення позовної заяви.

Як видно з тексту постанови суду касаційної інстанції, в ній суд дійшов висновку, що

ч.2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як видно з тексту поданої позовної заяви ОСОБА_1 не погоджується із визначеною державним виконавцем у постанові сумою шкоди, що підлягає стягненню 108282,05грн., вважаючи, що має сплатити лише Ѕ частину цієї суми.

Аналіз правових норм, передбачених частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII, з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи, що в рамках виконавчого провадження №57343207 виконується рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року постановлене у цивільній справі №216/239/16-ц, для оскарження рішень державного виконавця, прийнятих в ході здійснення такого виконавчого провадження, законом прямо встановлено певний порядок подання скарг, а саме: в порядку цивільного судочинства, з дотриманням процедури визначеної розділом VII ЦПК України.

Суд першої інстанції вищевикладені обставини справи не врахував та належної оцінки їм не надав, не звернув уваги на те, що в рамках виконавчого провадження №52715148 здійснювалося виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, не визначився з встановленим законодавством порядком оскарження дій державного виконавця при виконанні таких рішень. Не звернув уваги, що позивачем оспорюється сума, що визначена судом до стягнення, а не порядок стягнення виконавчого збору, питання щодо яких вирішено в одній постанові.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими, ухвала Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2018 року про відмову у відкритті провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, відповідно до ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2018 року скасувати справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: