ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9540/19 Справа № 214/7725/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Черновою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 31 травня 2008 року з нею стався нещасний випадок, у зв`язку із чим був складений Акт про нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом. Висновком МСЕК від 20 січня 2009 року позивачу було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 16 січня 2018 року позивачу було повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву та третя група інвалідності.

Вважає, що у зв`язку з нещасним випадком їй було спричинено моральну шкоду, розмір якої вона визначив у 120 625 грн. і просила стягнути з відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» (надалі ПАТ «ПВП Кривбасвибухпром»)просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Також суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, оскільки відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 06 червня 2008 року, нещасний випадок стався з позивачем через порушення нею п. 1.6 Інструкції № 104 з охорони праці для особового складу відомчої воєнізованої охорони.

Крім того, суд не врахував, що позивач була попереджена про наявність на робочому місці небезпечних факторів та свідомо приймала запропоновані їй умови праці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 03 червня 2002 року по 27 січня 2009 року стрільцем, з 27 січня 2009 року по 04 вересня 2015 року - контролером на контрольно - пропускному пункті третього розряду до відомчої воєнізованої охорони гірничого цеху №5, з 04 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року - кур`єром вибухової дільниці гірничого цеху №5 Публічного акціонерного товариства «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром». 31 грудня 2015 року звільнена по п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 13-14).

Згідно п. 6 Акту № 2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 03 червня 2008 року, працюючі стрільцем 3 розряду воєнізованої охорони гірничого цеху №5 ВАТ «ПВП «Кривбасвибухпром», 31.05.2008 року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті чого позивач отримала травму спини(а.с. 7).

Відповідно до п. 10 Акту, винними особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці визнано начальника воєнізованої охорони гірничого цеху № 5 ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 (а.с. 7).

Висновком МСЕК від 20 січня 2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності у розмірі 40% у зв`язку з трудовим каліцтвом, та встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 5).

Висновком МСЕК від 16 січня 2018 року позивачу повторно встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, та встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 5).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог позивача та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма отримана позивачем під час виконання нею трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, оскільки відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 06 червня 2008 року, нещасний випадок стався з позивачем через порушення нею п. 1.6 Інструкції № 104 з охорони праці для особового складу відомчої воєнізованої охорони, є необґрунтованими, оскільки вони суперечать ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно якого роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Крім того, відповідно до п. 10 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №2 від 03 червня 2008 року, особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці також є начальник воєнізованої охорони гірничого цеху № 5 ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку МСЕК від 20 січня 2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлена ІІІ група інвалідності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ПАТ «ПВП Кривбасвибухпром» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не врахував, що позивач була попереджена про наявність на робочому місці небезпечних факторів та свідомо приймала запропоновані їй умови праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач працювала на підприємстві відповідача в період з 2002 року по 2015 рік, висновком МСЕК від 20 січня 2009 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом та ІІІ група інвалідності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ «ПВП Кривбасвибухпром» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що позивач внаслідок ушкодження здоров`я змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв`язку з не відновленням здоров`я та відчуттям болю.

Тому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати професійної працездатності, встановлення ІІІ групи інвалідності, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Промислово - виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: