ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8568/19 Справа № 180/915/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 квітня 2005 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, яка станом на 11 квітня 2019 року становить 51676,94 грн. і складається з: - 10953,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту, - 12089,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, - 25397,58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, - 300,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); - 2437,00 грн.- штраф (процентна складова) та судові витрати по справі у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 квітня 2005 року в сумі 10953 грн. 35 коп.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10953,35 грн., а в іншій частині позовних вимог позов є недоведеним.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати в частині відмовив задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не взяв до уваги, що заборгованість за тілом кредиту складається з заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, що є підставою для стягнення двох сум.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Рішення суду в частині задоволених вимог та відмови в задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для перегляду рішення в цих частинах.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом, ОСОБА_2 звернулася до ПриватБанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 квітня 2005 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 11 квітня 2019 року становить 51676,94 грн. і складається з: - 10953,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту, - 12089,01 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, - 25397,58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, - 300,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); - 2437,00 грн.- штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення боргу за тілом кредиту, суд дійшов висновку, що надані банком на підтвердження позову докази - не містять підтверджень, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також про те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме, у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

При цьому суд встановив, що позичальником були фактично отримані та використані кредитні кошти, які в добровільному порядку не були повернуті банку, а тому стягнув заборгованість за тілом кредиту в сумі 10953,35 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Застосувавши вказані правові позиції в подібних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які-б доводили факт приєднання позичальника саме до тих Умов та правил, які приєднані банком до позовної заяви та на підставі яких останнім здійснено розрахунок заборгованості за користування кредитом.

Таким чином, правильно встановивши обставини по справі та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по нарахованій пені за прострочення зобов`язання, штрафів та по іншим складовим загальної заборгованості щодо яких відсутні докази про ознайомлення з ними позичальника на момент підписання анкети -заяви.

Також, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки самим банком взагалі не розкрито таке поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту». Крім того, його правова природа та підстави нарахування не передбачені самими Умовами та Правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Апеляційна скарга не спростовує висновки суду першої інстанції та не містить посилання на обставини, з якими законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Твердження апелянта щодо помилкового не стягнення на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту, яке, на думку апелянта, є складовою загальної заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів не бере до уваги з наступних підстав.

Так, роздруківка заборгованості взагалі не містить такого поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту».

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для стягнення з відповідача вказаної складоває заборгованості, оскільки при цьому буде порушуватись принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін.).

В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення - як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко