Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/1602/17
Провадження № 2/644/831/19
РІШЕННЯ

іменем України

27лютого 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Голєніщевої Т.Ю. розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 644/1602/17 за позовомПАТ «Сбербанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

учасники судового розгляду: представник позивача ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3

у с т а н о в и в:

Позивач предявив в суд позов, відповідно до остаточної редакції якого, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 39873-ФО/2014/156 від 31 жовтня 2014 року в загальній сумі 287 035 грн. 67 коп., з яких: 67 727 грн. 60 коп. заборгованість по кредиту; 58 802 грн. 69 коп. заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами; 108 965 грн. 46 коп. пеня за прострочення повернення кредиту; 51 539 грн. 92 коп. пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе за вказаним вище правочином зобовязань з повернення кредитних коштів і сплати відсотків за їх використання призвело до утворення заборгованості, яку він просить стягнути з відповідача, оскільки в добровільному порядку останній не виконує кредитні зобовязання.

Відповідач заперечував проти позову, при цьому у відзиві та письмових поясненнях посилався на те, що позивачем не надано доказів правонаступництва ПАТ «Сбербанк», з яким ним було укладено кредитний договір, прав та обовязків ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії». Також відповідач посилався на те, що право позивача нараховувати відсотки та пеню за умовами кредитного договору припинилось 02грудня 2016 року з моменту направлення йому повідомлення-вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідач посилався на те, що зміна позивачем в односторонньому порядку розміру відсоткової ставки з 31% до 33% суперечить положенням цивільного законодавства, яке регулює дані правовідносини. Щодо видачі кредиту та руху кредитних коштів відповідач посилався на відсутність належних доказів, зокрема, первинної бухгалтерської документації, яка б підтверджувала факт видачі кредитних коштів та їх рух по банківських рахунках.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 31 жовтня 2014 року між ПАТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 39873-ФО/2014/156 предметом якого було надання останньому 80 632 грн. 76 коп. з метою погашення заборгованості за кредитами від 01.11.2013 року та від 06.03.2013 року (п. 1.3. кредитного договору). Кредит надавався строком до 30 жовтня 2019 року зі сплатою 31 % річних за його використання. Вказані обставини підтверджуються копією відповідно кредитного договору і свідчать, що між сторонами склались правовідносини зобовязального характеру.

Кредит ОСОБА_1 в сумі 80 632 грн. 76 коп. був наданий, що підтверджується копією меморіального ордеру № 112991162 від 31.10.2014 року (а.с. 178) та виписка по особовим рахункам від 31.10.2014 року (а.с. 133), до того ж, з вказаної виписки вбачається, що надані відповідачеві кредитні кошти були перераховані на погашення заборгованості останнього перед ПАТ «Сбербанк» за кредитними договорами № 156#7 від 01.11.2013 року та № 9017 від 06.03.2013 року.

Встановлюючи доведеність вказаних вище обставин, суд керувався положеннями ст. 89 ЦПК України, відповідно до яких, докази оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Сбербанк» кредитного договору, дійсність якого сторонами під сумнів не ставилася і предметом якого були кредитні кошти, які відповідач бажав отримати від банку для погашення інших власних кредитних зобовязань перед ПАТ «Сбербанк», меморіального ордеру та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1, з яких вбачається рух коштів, їх сума та цільове призначення, дає достатні підстави прийти до висновку про обґрунтованість аргументів позивача, наведених ним на підтвердження надання ОСОБА_1 кредиту і, відповідно, свідчить про безпідставність аргументів відповідача щодо даних обставин.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

ОСОБА_1 несвоєчасно виконував зобовязання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх використання, що підтверджується наданими суду виписками по особовим рахункам відповідача (а.с 119-128).

Положенням ст. 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У випадку даних спірних правовідносин, направлення 02.12.2016 року позивачем на адресу відповідача повідомлення-вимоги про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором № 39873-ФО/2014/156 від 31 жовтня 2014 року, дана обставина підтверджена наданою суду копією вимоги та доказами направлення її поштою на адресу ОСОБА_1, свідчить про те, що ПАТ «Сбербанк» змінило термін кредитування, визначений сторонами при укладенні кредитного договору, що, в свою чергу, потягло за собою припинення права кредитодавця на нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитними коштами.

Відтак, аргументи відповідача щодо безпідставності нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, після направлення повідомлення-вимоги, є такими що ґрунтуються на нормах матеріального права, зокрема, ст.ст. 611, 1048, 1050 ЦК України, при цьому, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, дотримуючись положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року, № 761/13715/13-ц від 15.08.2018 року, № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача на належне виконання з боку відповідача зобовязань з своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за їх використання є порушеним і підлягає захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» 67 727 грн. 60 коп. на погашення кредитної заборгованості та 12 426 грн. 25 коп. на погашення заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами.

Крім того, оскільки умовами кредитного договору ( п. 10.1) було встановлено, що в разі прострочення виконання зобовязання, останній має сплатити кредитору неустойку у формі пені в розмірі 0,2 % від простроченої суми, суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення з ОСОБА_1 10 998 грн. 66 коп. на погашення нарахованої неустойки у формі пені.

Визначаючи розмір сум, які підлягають стягненню, суд виходить з даних, які наведені у повідомленні-вимозі, що було направлене 02.12.2016 року на адресу відповідача.

Також суд приймає до уваги, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження неправильності визначення позивачем сум заборгованостей за тілом кредиту, відсотках за його використання та пені.

В решті позовних вимог суд відмовляє з підстав, які наведені вище.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що аргументи відповідача про те, що позивачем не надано доказів правонаступництва ПАТ «Сбербанк» зобовязань, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» в результаті укладення 31.10.2014 року кредитного договору, є безпідставними, оскільки з наданої суду копії статуту (нова редакція станом на 2016 рік) вбачається, що ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» в жовтні 2015 року змінив назву на ПАТ «Сбербанк», що не тягне за собою наслідків правонаступництва.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 263-264 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 39873-ФО/2014/156 від 31 жовтня 2014 року в загальній сумі 91 276 грн. 68 коп., з яких: 67 727 грн. 60 коп. заборгованість по кредиту; 12 426 грн. 25 коп. заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами; 10 998 грн. 66 коп. пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сбербанк» 1369 грн. 15 коп. витрат з оплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриттічизакриттяапеляційногопровадженняабоприйняттяпостановисудуапеляційноїінстанціїзанаслідкамиапеляційногоперегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Повний текст судового рішення складений 11.03.2019 року.

Позивач ПАТ «Сбербанк», місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирівська, 46, ;

Відповідач ОСОБА_1, місцепроживання: 61138, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Суддя С.В. Шевченко