Ухвала

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 642/968/16-ц

провадження № 61-134ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мороз Галина Іванівна, про захист цивільного права громадянки ОСОБА_1 шляхом визнання договору дарування, укладеного замість договору довічного утримання, під впливом обману, недійсним та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтував тим, що в судовому засіданні апеляційного суду 31 травня 2018 року було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, оскаржувана постанова апеляційного суду не була своє своєчасно направлена ні йому, ні ОСОБА_1 З моменту закінчення розгляду справи в апеляційному суді у його житті відбулися негативні події, пов'язані з тяжкою хворобою, лікуванням та доглядом за матір'ю - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і лише після смерті матері він повернувся до міста Харкова. Оскаржувану постанову апеляційного суду від 31 травня 2018 року він отримав лише 27 грудня 2018 року.

На підтвердження наведених доводів заявником надано відповідні докази, а саме: копії довідки комунальної Лубенської центральної міської лікарні від 06 червня 2018 року, акта сектору по роботі з ОСН М/Р № 6 Лубенської міської ради Полтавської області від 12 вересня 2018 року, довідки Лубенсько-комунального Житлово-експлуатаційного управління від 12 вересня 2018 року, свідоцтва про смерть ОСОБА_6 від 16 жовтня 2018 року, договору-замовлення про організацію проведення поховання від 16 жовтня 2018 року, заяви про видачу судових рішень від 27 грудня 2018 року, журналу видачі копій судових документів у цивільних та адміністративних справах.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійнює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки у разі неможливості представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 особисто подати касаційну скаргу, ОСОБА_1 мала право особисто звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, однак цього не зробила. Представником не зазначено обставин, які перешкодили його довірителю звернутися з касаційною скаргою. Заявником протягом семи місяців не вживалися заходи щодо реалізації своїх процесуальних прав. Тому зазначені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини пропуску строку на касаційне оскарження не зумовлені особливими і непереборними обставинами, а відтак не є поважними.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У зв'язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, - надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

Разом із цим касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Позовну заяву подано у лютому 2016 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, позовної заяви немайнового характеру фізичною особою - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата - 1 378 грн) (підпункти 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час подання позовної заяви у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» заявнику необхідно сплатити судовий збір за ставками, встановленими за подання касаційної скарги на рішення суду, яким вирішено позовну заяву майнового та немайнового характеру.

Враховуючи характер спору, заявник має сплатити судовий збір за подання касаційної скарги за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1 102,40 грн (551,20 грн х 200 %) та за вимогу майнового характеру, враховуючи розмір оспорюваної суми (1 % вартості квартири, але не менше 551,20 грн х 200 %), тобто не менше 1 102,40 грн. Загальна сума судового збору за подання касаційної скарги не може бути менша, ніж 2 204,80 грн.

Згідно з наданою квитанцією від 29 грудня 2018 року № 18945276 ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 102,40 грн.

Отже, заявнику слід доплатити судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який не може бути меншим, ніж 1 102,40 грн, та має бути перерахований або внесений за реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО - 899998, рахунок отримувача - 6007, ККДБ - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 14 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 неповажними.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2018 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині сплати судового збору касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук