Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 510/2117/15-ц

провадження № 61-28348св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Одеська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів:

Громіка Р. Д., Черевка П. М., Артеменка І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - ДП «Одеська залізниця») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2014 року, у зв`язку з виходом на пенсію, вона була звільнена за власним бажанням з посади агента передачі вантажу на прикордонній станції Одеської дирекції залізничних перевезень станції Рені.

На час звільнення з нею проведений розрахунок та виплачена вихідна допомога у розмірі 10 середньомісячних заробітних плат відповідно до умов колективного договору. З проведеним розрахунком вона не погодилась та звернулась до урядової гарячої лінії з питанням правильності нарахування заробітної плати та виплати вихідної допомоги.

23 березня 2015 року вона отримала відповідь, з якої дізналася, що за результатами проведеної перевірки їй донараховано індексацію -

279,79 грн та вихідну допомогу - 8 115,01 грн.

У березні 2015 року на її картковий рахунок зараховано 6 880,00 грн та листом ДП «Одеська залізниця» роз`яснено, що згідно з чинним законодавством із нарахованої суми, 8 394,80 грн, утримано податки -

1 510,58 грн.

31 липня, 04 серпня та 04 вересня 2015 року на її картковий рахунок зараховані суми заробітної плати за підсумкам року у розмірі 933,60 грн. Зазначала, що ці суми їй мали були виплачені при звільненні або не пізніше січня 2015 року. У зв`язку з тим, що відповідач порушив строки виплати суми заробітної плати, позивач вважає, що підприємство мало виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 6 833,96 грн та суму компенсації у розмірі 61,92 грн.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ДП «Одеська залізниця» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 04 вересня

2015 року у сумі 33 164,80 грн, суму компенсації частини заробітної плати

у зв`язку із порушенням строків її виплати - 338,34 грн та моральну шкоду

у розмірі 2 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 20 жовтня

2016 року в складі судді Сорокіної К. В. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку

з порушенням строків її виплати в розмірі 338,34 грн. Стягнуто

з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33 164,80 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у строк передбачений статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі -

КЗпП України) не виплатив позивачу суми, належні до сплати, у зв`язку

з чим у відповідача виникла заборгованість, яка складається з компенсації втрати частини заробітної плата у сумі 33 164,80 грн та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у сумі 338,34 грн, отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині обґрунтовані, тому вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач не надала доказів того, що їй були спричинені моральні страждання, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Одеська залізниця» задоволено частково. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року змінено в частині суми стягнення. Стягнуто з ДП «Одеська залізниця»

на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки виплат з 23 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року у розмірі

10 917,52 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про те, що днем фактичного розрахунку відповідача перед позивачем є день виплати грошової винагороди за підсумками роботи за 2014 рік - 04 вересня 2015 року, є помилковим, тому вказані виплати підлягають зміні шляхом зменшення суми стягнення. Оскільки винагорода за підсумками роботи за 2014 рік не відноситься до виплат, які відповідно до вимог статті 116 КЗпП України відповідач мав сплатити позивачу.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення апеляційного суду в частині виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, тому в силу вимог

статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 13 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 510/2117/15-ц з Ренійського районного суду Одеської області.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що днем фактичного розрахунку ДП «Одеська залізниця»

з нею є 19 березня 2015 року, оскільки остання виплата за час затримки повного розрахунку була проведена у вересні 2015 року, що підтверджується матеріалами справи, тому вважає, що апеляційним судом безпідставно зменшено вказану виплату.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 грудня 2014 року ОСОБА_1 , звільнена з ДП «Одеська залізниця»

за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до статті 38 КЗпП України (а.с. 23 зворот).

ОСОБА_1 не погодившись з розміром виплат під час розрахунку при звільненні, звернулася до Урядової гарячої лінії з питанням правильності розміру нарахованих сум. ДП «Одеська залізниця» проведено перевірку правильності розміру нарахувань сум належних ОСОБА_1 під час звільнення виплат, та виявлено помилку. Здійснено донарахування у розмірі 279,79 грн індексації та 8 115,01 грн додаткової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті згідно з пунктом 4.6 колективного договору, всього 8 394,80 грн. Після утримання відповідних податків сума донарахування склала 6 880,00 грн, яка 19 березня 2015 року перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 4.4 колективного договору між адміністрацією та об`єднаним профспілковим комітетом Одеської дирекції залізничних перевезень на 2011-2015 роки працівникам передбачена виплата винагороди за підсумками роботи за рік.

Відповідно до телеграфної вказівки начальника ДП «Одеська залізниця»

від 20 липня 2015 року № Н/182, яку видано на підставі телеграфної вказівки Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 06 липня 2015 року № ЦЗ-1-9/76 встановлено, що винагороду за підсумками роботи за 2014 рік у розмірі 50 % посадового окладу необхідно сплатити рівними частинами протягом III кварталу 2015 року.Вказана виплата сплачена ОСОБА_1 рівними частинами у розмірі 933,60 грн протягом

III кварталу 2015 року, а саме: 31 липня, 04 серпня та 04 вересня 2015 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється

у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами

і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові

і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Законом прямо покладається на підприємство, установу, організацію, які

є роботодавцями, обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України

у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1626цс17, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або якщо він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Тобто для звільнення роботодавця від юридичної відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України, за затримку розрахунку із працівником при звільненні мають існувати об`єктивні обставини відсутності у цьому вини роботодавця, тягар доведення якої покладається законодавцем на нього.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року

у справі № 6-144цс13.

Судом встановлено, що ДП «Одеська залізниця» здійснено ОСОБА_1 донарахування у розмірі 279,79 грн індексації та 8 115,01 грн додаткової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті згідно з пунктом 4.6 колективного договору, всього 8 394,80 грн, яка після утримання податків склала 6 880,00 грн та 19 березня 2015 року ця сума перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1

Також 31 липня, 04 серпня та 04 вересня 2015 року на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховані суми заробітної плати за підсумками року

у розмірі 933,60 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення, не звернув увагу на вказані норми права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для її зменшення.

Натомість суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги

ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, додержуючись норм матеріального та процесуального права, виходив з того, що відповідач порушив строк, передбачений статтею 117 КЗпП України, виплати позивачу сум заробітної плати, тому у відповідача станом на 04 вересня 2015 року склалася заборгованість у розмірі

33 164,80 грн - компенсації витрат частин заробітної плати та 338,34 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які підлягають стягненню з ДП «Одеська залізниця» на користь

ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції встановив усі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2017 року скасувати.

Рішення Ренійського районного суд Одеської області від 20 жовтня

2016 року року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк