Справа № 299/625/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Готри Т.Ю.,

з участю секретаря Балаж Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Радь Івана Івановича в інтересах ОСОБА_1 - редактора Іршавської районної газети «Нове життя», на рішення Виноградівського районного суду від 16 липня 2018 року (у складі судді Кашуби А.В.) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , редакції Іршавської районної газети «Нове життя» та Іршавської районної ради Закарпатської області, про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом.

Просили:

-визнати недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, порочать, принижують, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію, а також спростувати всі відомості, які були викладені в матеріалі «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації»;

-стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду.

На обґрунтування позовних вимог указали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на першій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» було опубліковано друкований матеріал «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», де всі відомості та інформація є надуманими, голослівними, неправдивими, не відповідають дійсності, такими, що мають наклепницький характер, грубо принижують та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів, безпідставно ставлять під сумнів їх професійні здібності. Указана інформація також повторюється у продовженні друкованого матеріалу «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації» на другій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» від ІНФОРМАЦІЯ_2 за підписами відповідачів загальною кількістю 1 836 примірників. Крім цього, 26 липня 2014 р. на другій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» загальним тиражем 1 732 примірників опубліковано друкований матеріал «Звернення пайовиків Іршавської райспоживспілки» за підписами відповідачів, у якому всі поширені відомості та інформація є також надуманими, голослівними, неправдивими, наклепницькими, не відповідають дійсності, що грубо принижують та порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів, безпідставно ставлять під сумнів їх професійні здібності, як посадових осіб Іршавської райспоживспілки, а всі поширені твердження підлягають спростуванню.

ОСОБА_2 звернувся до редактора Іршавської районної газети «Нове життя» з вимогою спростувати вказану інформацію, однак таке спростування у газеті надруковано не було. Поширені у наведених друкованих матеріалах відомості та інформація принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів, внаслідок чого їм спричинено моральну шкоду. Із урахуванням характеру спірних правовідносин і шкоди завданій позивачам останні оцінили моральну шкоду в наступних розмірах: ОСОБА_2 - 20 000 грн., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - по 10 000 грн.

Справа після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 р. рішення Виноградівського районного суду від 26 жовтня 2015 р. і рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2016 р. переглядалася судом повторно.

Рішенням Виноградівського районного суду від 16 липня 2018 р. позов задоволено частково: визнано недостовірною, такою що не відповідає дійсності, порочить, принижує, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 і ОСОБА_4 наступну опубліковану інформацію:

-у статті під назвою «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», що надрукована на другій сторінці номеру НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 Іршавської районної газети «Нове життя»: - «Це в заготконторі здано майно все в металолом, автомобілі з автоколони, це пивзавод, все обладнання якого було з нержавіючого матеріалу продані за кілька тисяч гривень…»; - «…пан ОСОБА_2 передав своїй рідній сестрі ОСОБА_4 , яку без кооперативної і без торгівельної освіти призначив директором. Її місячна зарплата 5 тис. грн., це без премій, майже як у народних депутатів»;- «Та ОСОБА_2 і його сестра пішли іншим шляхом, чорним та корупційним»;- «Як нам стало відомо, ви і сьогодні намагаєтесь привласнити кооперативне майно шляхом створення підприємства споживчої кооперації на базі коопунівермагу, хлібокомбінату та автоколони, де засновниками будуть не рядові пайовики, а керівники облспоживспілки...";

-у статті під назвою «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», що надрукована на першій сторінці номеру НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 Іршавської районної газети «Нове життя»:- «...А ви, ОСОБА_2 , скористались зневіреністю, пайовиків району, нестабільністю в економіці, політиці і владі району за останні 5 років, потихеньку почали відсторонюватись від життя району, і порвавши ті міцні стосунки із органами влади району, які були напрацьовані роками і які були скеровані на розвиток системи кооперації в районі, почали будувати свої схеми роботи: корупційні і чорні схеми, які направили на збагачення себе та своїх "наближених»;- «…списання основних засобів коопторгу, наприклад фундамент на ринку, який списаний у 1-му кварталі цього року і на якому сестра ОСОБА_4 (директор ринку) із пані ОСОБА_3 ( заступник ОСОБА_2 ), побудували магазин вже більше року тому назад»;

-у статті під назвою «Звернення пайовиків Іршавської райспоживспілки», що надрукована на другій сторінці номеру НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3Іршавської районної газети «Нове життя»:- «Внаслідок проведення вигаданих причин та різних махінаторських схем було звільнено директора промкомбінату ОСОБА_20 , голову Ільницького СТ - ОСОБА_21 , голову Загатського СТ - ОСОБА_22 , голову Білківського СТ - ОСОБА_23 , голову Кушницького СТ - ОСОБА_24 , голову Довжанського СТ - ОСОБА_25 , голову В.Раковецького СТ - ОСОБА_26 , директора оптової бази, голову заготконтори - ОСОБА_6 , головного бухгалтера РСС - ОСОБА_27 , яких змусили під тиском написати заяви про звільнення, а деяких через суд. А згодом за гроші приймали нових людей на місця звільнених. На керівні посади системи споживчої кооперації району не прийнято жодного працівника, як цього вимагає статут СТ, із вищою освітою, не говорячи вже про кооперативну освіту;- «Рідна сестра ОСОБА_2 - директор Іршавського ринку збирає кошти в сумі 9 тис. грн., а в касу кладуть 3-4, де дівається решта, якщо брат голова райспоживспілки?».

Зобов`язано редакцію Іршавської районної газети «Нове життя», в черговому підготовленому випуску газети, на тій же самій сторінці та шпальті, що й спростовуванні відомості та інформація, опублікувати під заголовком «Спростування», всієї визнаної судом недостовірної інформації, яка була опублікована на першій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» від НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1, у продовженні друкованого матеріалу «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації» на другій сторінці Іршавської районної газети «Нове життя» від НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2, а також у друкованому матеріалі "Звернення пайовиків Іршавської райспоживспілки", на другій сторінці газети в НОМЕР_3 Іршавської районної газети "Нове життя" за ІНФОРМАЦІЯ_3, в тій же кількості примірників тиражу газети, що і випуску номерів газет, в яких поширена неправдива інформація та відомості.

Стягнуто з Іршавської районної газети «Нове життя» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а на користь ОСОБА_4 - 2000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Стягнуто з Іршавської районної газети «Нове життя» на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_4 по 487,20 грн. у відшкодування судового збору.

Адвокат Радь І.І . в інтересах ОСОБА_1 - редактора Іршавської районної газети «Нове життя», просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-судом першої інстанції не досліджено, звідки у редакції Іршавської районної газети «Нове життя» з`явились матеріали, які пізніше були опубліковані на сторінках цієї газети та стали предметом спору та судового розгляду. Указане безпосередньо впливає на те, хто несе відповідальність за публікацію цих відомостей;

-суд першої інстанції помилково визнав інформацію недостовірною, помилково вирішив, що вона підлягає спростуванню, не з`ясував, чим саме спірна інформація порочить честь і гідність позивачів, чи завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам;

-рішення у частині стягнення із відповідача на користь позивачів моральної шкоди є необґрунтованим і бездоказовим.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не находило.

Судом першої інстанції було встановлено таке.

У статті під назвою «Звернення пайовиків Іршавської райспоживспілки», що надрукована на другій сторінці номеру НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 Іршавської районної газети «Нове життя», була опублікована певна інформація, яку позивачі вважають недостовірною, такою, що принижує їх честь, гідність і ділову репутацію, відтак така підлягає спростуванню.

У статті під назвою «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», що надрукована на другій сторінці номеру НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 Іршавської районної газети «Нове життя», була опублікована певна інформація, яку позивачі вважають недостовірною, такою, що принижує їх честь, гідність і ділову репутацію, відтак така підлягає спростуванню.

У статті під назвою «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», що надрукована на першій сторінці номеру НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 Іршавської районної газети «Нове життя», була опублікована певна інформація, яку позивачі вважають недостовірною, такою, що принижує їх честь, гідність і ділову репутацію, відтак така підлягає спростуванню.

Сторони підтвердили існування указаних публікацій, а тому цей факт не потребує доказування.

Не погоджуючись із твердженнями, зазначеними у вказаних статтях, ОСОБА_2 , як голова правління райспоживспілки, 12.08.2014 р. звернувся до редакції Іршавської газети «Нове життя» із клопотанням надрукувати відповідь (том №1, а.с.33), яка серед іншого містила спростовуючі матеріали, а саме: щодо наявності у працівників Іршавської райспоживспілки вищої та спеціалізованої освіти, порядок звільнення та обрання на посади працівників, продажу майна, яке належить райспоживспілці (том №1,а.с.34-39).

Судом було констатовано, що в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 звертались до редакції газети «Нове життя» з приводу публікацій оскаржуваних матеріалів, а також їх авторство у них, відтак їх вина в порушенні особистих прав позивачів не доведена.

У свою чергу, редакція газети «Нове життя» не довела, що надрукований на сторінках друкованого засобу масової інформації матеріал під назвою «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації» наданий та надрукований за вказівкою її засновника - Іршавської районної ради. Ураховуючи той факт, що газета «Нове життя» є самостійною юридичною особою і повинна відповідати за свої дії, суд визнав її належним відповідачем у справі та водночас зазначив, що позовні вимоги до Іршавської районної ради заявлені безпідставно.

Редакцією газети «Нове життя» було опублікований матеріал, який містить у собі як неправдиву інформацію, що порушили немайнові права позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , які підлягають відновленню шляхом опублікування спростування у черговому підготовленому випуску друкованого номеру газети на тій же самій сторінці та шпальті, що й інформація, яка визнана недостовірною. Інформації, яка б порушувала права ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування за завдану моральну шкоду суд виходив ізтого, що редакцію газети «Нове життя» було визнано винною у розміщенні на сторінках газети недостовірної інформації та оціночних суджень, у формі, що ганьблять честь та ділову репутацію позивачів. Враховуючи об`єм, характер, ступінь, глибину, інтенсивність і тривалість моральних, душевних страждань, яких зазнали позивачі, грошовим відшкодуванням моральної шкоди буде сума в розмірі 10 000 грн. для ОСОБА_2 і 2 000 грн. для ОСОБА_4 , яка відповідає вимогам розумності і справедливості і не може вважатися явно завищеною або надмірною.

Завдання моральної шкоди ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведено, а тому в задоволені цієї частини позову відмовлено.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції оскільки такі зроблені на підставі повно з`ясованих і доведених обставин справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання недостовірною інформації, поміщеної у засобах масової інформації - у вигляді публікації на шпальтах газети та спростування указаної інформації.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За приписами ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

У спірній публікації, яка була розміщена на шпальтах газети вживаються мовно-стилістичні засоби (метафори), які містять фактичні твердженням, які в суді першої інстанції шляхом надання письмових доказів було частково спростовано. І в оскаржуваному рішенні це відображено.

Інформація, яка була розміщена встатті під назвою «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації», не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі. І позивачами належними та допустимим доказами було доведено недостовірність опублікованої інформації.

Натомість, указаним відповідачем не було доведено, що поширена інформація є достовірною, хоча саме на останнього покладається такий обов`язок. Жодних доказів достовірності інформації опублікованої на шпальтах газети встатті під назвою «Відкрите звернення пайовиків споживчої кооперації» відповідачем в ході судового розгляду справи не надано.

Суд першої інстанції з`ясував, яким чином спірна публікація порочить честь і гідність позивачів і чи завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Суд надав оцінку кожному вислову із публікацій у газеті.

Відтак, довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково визнав інформацію недостовірною, помилково вирішив, що вона підлягає спростуванню, не з`ясував, чим саме спірна інформація порочить честь і гідність позивачів, чи завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам не заслуговує на увагу як суперечний обставинам справи та письмовим доказам.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно з ст.21 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації.

Відповідно до статуту КП «Редакція газети «Нове життя`Іршавської районної ради (том №4, а.с.106) така є комунальним унітарним підприємством, має статус юридичної особи та здійснює свою діяльність на підставі господарської самостійності і госпрозрахунку (пункт 3 Статуту). Власником та засновником указаного друкованого органу є територіальні громади сіл та міст Іршавського району, в особі Іршавської районної ради (пункт 1.3 Статуту). Згідно з п.2.2. статуту газета за дорученням власника оприлюднює інформацію, яка має соціальну значимість.

У ході судового розгляду встановлено, що редакція газети «Нове життя» Іршавської районної ради має статус юридичної особи та самостійна у здійсненні своєї юридичної діяльності. Матеріали, які позивачі просять визнати недостовірними, такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію і спростувати такі, були надруковані саме в цій газеті.

Відтак, довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено, звідки у редакції Іршавської районної газети «Нове життя» з`явились матеріали, які пізніше були опубліковані на сторінках цієї газети та стали предметом спору та судового розгляду, оскільки вказане безпосередньо впливає на те, хто несе відповідальність за публікацію цих відомостей, не узгоджується із нормами матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.

Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека особи визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, гарантованим Конституцією України, цивільним та кримінальним законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням чи знищенням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний суд України в п.1 Постанови Пленуму ВСУ від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

У ході судового розгляду встановлено, що особистим немайновим правам ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було завдано шкоди у вигляді публікації недостовірної інформації про них. Відтак, вони цілком законно мають право на відшкодування моральної шкоди за порушення їх особистих немайнових прав.

Суд першої інстанції, вирішуючи розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути із відповідача на користь позивачів, урахував характер спірних правовідносин, інтенсивність і тривалість моральних страждань позивачів, виходив із принципів розумності та справедливості та стягнув із відповідача на користь позивачів цілком адекватний розмір морального відшкодування, який у повній мірі відповідає обставинам справи та суті спірних правовідносин, відтак довід апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованим.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Радь Івана Івановича в інтересах ОСОБА_1 - редактора Іршавської районної газети «Нове життя», залишити без задоволення. 2.Рішення Виноградівського районного суду від 16 липня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 18 листопада 2019 р.

Судді: