Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1643/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року

в складі судді Галагана В.І.

по справі №760/6169/18 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2011 році він виконував роботи по монтажу силової і слабкострумової мережі у будинку в с. Підгірці за замовленням відповідача ОСОБА_2 Вказував, що упродовж минулих років до нього не було ніяких претензій з приводу виконуваної роботи, але в період з середини 2015 року по 2016 рік в мережі Інтернет на форумі «Строительного портала «Строим Дом» надруковано та розповсюджено повідомлення образливого характеру, автором якого є модератор форуму відповідач ОСОБА_2. (нік «ОСОБА_2»). У даному повідомленні ОСОБА_2. зазначив: «ОСОБА_1 (на форуме «ОСОБА_1») вор и мошенник, выдающий себя за электрика».

Також, вказував, що згідно Правил форуму «Строим Дом» він звертався з офіційним запитом-скаргою до адміністратора форуму «Строим Дом» ОСОБА_3, який є і власником даного будівельного порталу, однак відповідач ОСОБА_3 відмовився припинити порушення та не здійснив дій щодо дотримання відповідачем ОСОБА_2. Правил форуму.

Зазначав, що всі його спроби відновити своє чесне ім'я на форумі «Строим Дом» були марними, образливі підписи в повідомленнях відповідача ОСОБА_2 не було вилучено. Він неодноразово надавав необхідні документи, давав пояснення, публікував необхідні витяги з нормативної документації, однак всі наведені документи негайно видалялись модератором сайту. Потік зневаги і звинувачень щодо нього збільшувався з кожним днем, а на чергове звернення про припинення відносно нього вказаних дій, йому було заблоковано доступ на форум у край образливій формі, що обурило учасників форуму та є підставою подання даного позову.

Позивач, за вказаних обставин та з урахуванням уточненої позовної заяви, просив визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію повідомлення, опубліковані ОСОБА_2 на форумі «Строительного портала «Строим Дом», а саме, що ОСОБА_1 (нік «ОСОБА_1») - «вор», «мошенник», «лжец», «дротокрут».

Зобов'язати ОСОБА_3 припинити поширення інформації на порталі «Строительного портала «Строим Дом» ІНФОРМАЦІЯ_1, які принижують честь, гідність, ділову репутацію, а саме: повідомлення на сайті, опубліковані на форумі «Строительного портала «Строим Дом», що ОСОБА_1 (нік «ОСОБА_1») - «вор», «мошенник», «лжец», «дротокрут».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Після ухвалення рішення 01.11.2018 відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, в якій просив стягнути з позивача на його користь судові витрати на загальну суму 7 541,68 грн., з яких 359,59 грн судового збору з урахуванням комісії; 5900,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 290,00 грн - витрати, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката та витрати, які пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, а саме: транспортні витрати - 962,09 грн та поштові витрати - 30,00 грн.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на загальну суму 6 572 грн 40 коп.

Не погоджуючись з вказаними рішенням суду та додатковим рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, невірне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування скарги зазначав, що суд першої інстанції при розгляді справи не надав належної правової оцінки доказам, які надані позивачем, на підтвердження обставин поширення відповідачем інформації, що містить неправдиві відомості про позивача та порочить його честь і гідність.

Судом не взято до уваги, що поширена відповідачем інформація стосовно позивача аж ніяк не оціночні судження, а цілком однозначні фактичні дані, які відповідач повинен доводити в суді. Розповсюдження відповідачем таких фактичних даних створює у відвідувачів порталу негативну думку про позивача.

Судом також не взято до уваги, що у відповідача ОСОБА_2 відсутні будь-які документальні підтвердження, що надали йому право поширювати недостовірну інформацію.

Судом не було взято до уваги при ухваленні рішення, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності. Висновок суду про те, що поширена відповідачем інформація є оціночним судженням є таким, що не відповідає нормам матеріального права та суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Судом не дотримано основоположних принципів права, зокрема щодо презумпції невинуватості.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що судом при ухваленні рішення порушено норми процесуального права, зокрема положення ст. 43, 279 ЦПК України, а саме: судом не враховано письмові пояснення по справі, надані позивачем; за наявності клопотання учасника справи про розгляд справи з викликом сторін, розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Щодо незгоди з додатковим рішенням суду від 05.11.2018 про розподіл судових витрат зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом першої інстанції не враховано обставин того, що судові витрати, заявлені ОСОБА_2 до стягнення, не відповідають критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських послуг.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити; скасувати додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачі подали відзиви, в яких посилалися на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Вказували, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що висловлювання відповідача є оціночними судженнями.

Щодо ухвалення судом додаткового рішення зазначали, що таке додаткове рішення відповідає вимогам закону, ухвалене з дотриманням положень ст. 133, 137, 141 ЦПК України, якими врегульовано порядок розподілу судових витрат, а тому підстави для його скасування також відсутні.

За наведених обставин, просили залишити без змін, оскаржувані позивачем рішення та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва, а апеляційну скаргу - без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що обставини справи стосуються інформації поширеної на веб-форумі «Строим Дом».

Веб-форум або просто Форум - інтернет-ресурс, популярний різновид спілкування в інтернеті. На форумі створюються теми для спілкування. Всі, кого цікавить певна інформація, можуть зручно й швидко переглянути її на форумі.

Кожен учасник форуму (користувач) має свій унікальний пароль та логін, якими він користується для доступу на сторінку форуму. При цьому учасник за своїм бажанням може або залишатися анонімним (використовувати будь-яке ім'я- «псевдонім» (nick name)), або брати участь в обговореннях під своїм справжнім ім'ям та прізвищем.

Крім користувачів, у форумі ще є модератор, який, як правило, задає теми дискусій і часто має адміністраторські права, тобто право видаляти недоречні (не по темі, з вживанням ненормативної лексики) повідомлення, закривати завершені дискусії та здійснювати інші подібні операції. Модератор також стежить за виконанням встановлених правил і дотриманням порядку спілкування на форумі. Адміністратор форуму - це власник форуму, тобто власник того веб-сайту, де фізично розміщено форум. Адміністратор має право здійснювати будь-які операції на форумі, в тому числі позбавляти порушників правил користування форумом права доступу на цей форум і т.д.

Форуми можуть бути присвячені певній темі.

Суть роботи форуму полягає в створенні користувачами (відвідувачами форуму) своїх тем з їх подальшим обговоренням, шляхом постинга розміщення повідомлень всередині цих тем. Окремо взята тема, по суті, являє собою тематичну гостьову книгу. Користувачі можуть коментувати заявлену тему, задавати питання по ній і отримувати відповіді, а також самі відповідати на запитання інших користувачів форуму і давати їм поради. Всередині теми також можуть влаштовуватися опитування (голосування), якщо це дозволяє рушій. Питання та відповіді зберігаються в базі даних форуму, і в подальшому можуть бути корисні як учасникам форуму, так і будь-яким користувачам мережі Інтернет, які можуть зайти на форум, знаючи адресу сайту, або отримавши його від пошукових систем при пошуку інформації.

Тематика форумів може бути найрізноманітнішою, охоплюючи всі сфери життя, і визначається або власниками форуму або його адміністрацією, або залежить від контингенту учасників. При цьому форуми можуть бути як спеціалізовані, наприклад, присвячені музиці або якому-небудь музичному жанру, а також вузькоспеціалізовані, присвячені будь-якій музичній групи або виконавцю, так і без спеціалізації, в цьому разі користувачі самі обирають теми цікаві їм.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач (nick«ОСОБА_1») є учасником Форуму «Строим Дом», адміністратором якого є відповідач ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_2 - модератор цього Форуму.

Цей Форум є майданчиком для відкритого обміну досвідом спілкування та співробітництва з виконавцями послуг та продавцями.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (nick«ОСОБА_1») та відповідач ОСОБА_2 - (nick «ОСОБА_2») здійснювали спілкування на Форумі«Строительного портала «Строим Дом» (ІНФОРМАЦІЯ_1) стосовно виконаної ОСОБА_1 роботи з прокладки кабелю, збірки щитів, заземлення, монтажу силової та слабкострумової мережі, т.і. у будинку в с. Підгірці за замовленням ОСОБА_2

В своїх письмових поясненнях позивач посилається на те, що стосовно нього на Форумі існувало образливе повідомлення від ОСОБА_2 Про існування образливої публікації на Форумі позивачу стало відомо 31.12.2016 після отримання по електронній пошті повідомлення від знайомого користувача Форуму.

Після цієї публікації і почалося спілкування на Форумі стосовно якості виконаної позивачем роботи за замовленням відповідача ОСОБА_2 у будинку с. Підгірці.

ОСОБА_2 доводив, що увесь домовлений обсяг робіт ним був повністю оплачений. Однак частина робіт не була виконана ОСОБА_1, а частина робіт виконана з використанням більш дешевих матеріалів, які не відповідали умовам домовленостей. Зокрема, позивач отримав оплату за мідний кабель з УФ-стійкою ізоляцією, але в порушення домовленості встановив обміднений кабель зі стальною жилою без УФ-стабілізації.

З доказів, наявних в матеріалах справи вбачається, що у переписці на Форумі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 02 січня 2017 року, відповідачем ОСОБА_2 (нік «ОСОБА_2») відносно ОСОБА_1 зазначено наступні твердження: «ОСОБА_1 (ОСОБА_1) получил оплату за медный кабель с УФ-устойчивой изоляцией. Но в нарушение договореностей установил омедненный кабель (стальная жила) без УФ-стабилизацции, что повлекло за собой отказ в работе оборудования. На мои замечания отреагировал «адекватно», назвал это научным експериментом и призводить замену отказался». «ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - вор или честный исполнитель?» «ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - вор и мошенник или честный специалист?» «ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - халтурирующий дротокрут или супер-специалист?».

Згідно змісту вказаної вище переписки, відповідачем ОСОБА_2. (нік «ОСОБА_2») 02.01.2017 також зазначено, що: «ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - вор и мошенник иличестный высококлассный специалист?»; «ОСОБА_1 (ОСОБА_1) - вор и мошенник или честный специалист?» «ОСОБА_1 отказывается выдать документы, за которые получил деньги. Мошенничество или нет?» «ОСОБА_1 отказывается заменять украденный кабель. Я правильно думаю, что в УК такой человек называется вором или нет?».

В письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що багато разів давав пояснення, посилання на нормативну документацію, докладно перераховував всі етапи робіт і опублікував докладний звіт по всіх трьох пунктах претензій. Максимально докладно відповідав на всі питання будь-якого користувача Форуму. Разом з цим, ОСОБА_2 збільшив потік негативу і образ, «вор и мошенник» в різних варіаціях і контекстах з'являлися в кожному повідомленні. Згодом був незначно змінений текст образ, і ОСОБА_2, замість слова «вор и мошенник» почав вживати словосполучення «вор или честный человек?» «вор и мошенник или честный специалист?». Щодня ОСОБА_2 чинив на нього усілякий тиск, ображав, принижував його людську гідність, неодноразово, користуючись необмеженими правами наданими йому адміністратором Форуму ОСОБА_3. створював йому різні перешкоди для доступу на Форум, тим самим унеможливлюючи написати відповідь на претензії. Адміністратор Форуму ОСОБА_3. неодноразово блокував позивачу доступ до сайту. У зв'язку з тим, що позивачу був заблокований доступ на сайт, то фотокопії (скріншоти) образливих повідомлень, отриманих від відповідачів, він викладав на загальний огляд через інших знайомих користувачів Форуму. ОСОБА_3., після листів позивача, відновлював йому заблоковані функції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07 та 08 лютого 2017 року на вказаному вище Форумі здійснювалося спілкування між ОСОБА_1 та адміністратором данного Форуму ОСОБА_3, згідно якої останній надіслав позивачу повідомлення наступного змісту: «Не тратьте свои силы и время, я не собираюсь с Вами вести диалог. Жду почтой файл с собщениями, которые Вас оскорбляют, если не устраивает, обращай. Будем судиться. Больше ответов не будет»; «ОСОБА_2 конечно погорячился в выражениях и уверен сожалеет об этом. Вежливые люди так не выражаются».

Оскільки звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що поширена інформація є недостовірною, то вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен був визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що поширена інформація не є недостовірною, а є критичною оцінкою окремих фактів та є оціночним судженням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Законодавство чітко розмежовує інформацію фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за зинятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Як вбачається з позовної заяви та додатків позивач скористався наданим йому законом правом на відповідь.

Позивач сам це підтверджує в позовній заяві: «У власних відповідях .., я неодноразово намагався ..., неодноразово звертався з пропозиціями.., я неодноразово вже дав обґрунтовану відповідь..» (а.с. 39, абз. 15 позовної заяви).

Після цього, як зазначив позивач у письмових поясненнях, ОСОБА_2 змінив текст образ і замість стверджувальної форми почав використовувати словосполучення у питальній формі, а саме:«вор или честный человек?», «... или честный исполнитель?», «... вор и мошенник или честный специалист?», «...халтурствующий дротокрут или супер-специалист?», « …или честный высококлассный специалист?», «…отказывается выдать документы, за которые получил деньги. Мошенничество или нет?», «…отказывается заменять кабель. Я правильно думаю, что в УК такой человек называется вором или нет? .. .дротокрут, нарушающий ПУЭ или отличный специалист?».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі висловлювання є оціночними судженнями.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 1 статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів ОСОБА_2, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

З огляду на це, повідомлення ОСОБА_2 на Форумі в мережі Інтернет щодо позивача слід розцінювати лише як критику його дій. Тобто, спірний вислів є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на обставинах справи, оскільки на думку позивача відповідачем ОСОБА_2 поширювалися не оціночні судження чи критична оцінка, а конкретно образливі та такі, що порочать честь і гідність позивача факти, що не відповідають дійсності.

Рішенням у справі «Тушалп проти Туреччини» ЄСПЛ встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висловлювання, здійснені відповідачем ОСОБА_2 відносно позивача є оціночним судженням, а тому відсутні правові підстави для застосування положень ст. 279 ЦК України.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи).

Порядок вирішення питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження регламентовано статтею 277 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції вирішено з дотриманням положень ст. 277 ЦПК України (т. 1, а.с. 122-125).

Щодо посилань в апеляційній скарзі про наявність клопотання позивача про розгляд справи з викликом учасників справи, поданого у встановлений законом строк, то такі обставини не свідчать про безумовну підставу для розгляду справи з викликом учасників справи, оскільки за приписами ч. 6 ст. 279 ЦПК України таке клопотання сторони підлягає до задоволення за наявності існування двох умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду клопотання позивача про розгляд справи з викликом учасників справи, суд першої інстанції в своїй ухвалі від 18.10.2018 дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання, оскільки предметом позову є вимоги немайнового характеру, а також характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі для повного та всебічного встановлення обставин не вимагають проведення судового засідання з повідомленням учасників справи (т. 1, а.с. 201-202).

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незгоди з додатковим рішенням суду від 05.11.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто судові витрати у розмірі 6 572,40 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення в частині задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Додаткове рішення в частині щодо відмови у стягненні витрат на суму 962,09 грн сторонами не оскаржено, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з'ясувати склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як встановлено судом в додатковому рішенні та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 29.07.2018 сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн за подання до суду апеляційної скарги, яку постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2018 задоволено частково та скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18.04.2018 про відкриття провадження у даній справі, а справу направлено на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва (т. 1, а.с. 81, 116-118)

Судом також встановлено, що 25.07.2018 між ОСОБА_2 та адвокатом Кисельовою Л.В. укладено Договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за Договором полягає в тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання під час строку дії Договору надати правничу допомогу, в тому числі здійснити представництво клієнта в суді у справі №760/6169/2018. Види повноважень адвоката наведено у переліку, зазначеному у п. 2 Договору. Згідно п. 3 Договору, за надання правничої допомоги за п. 1 Договору клієнт зобов'язався виплатити гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання Договору в розмірі та на умовах, визначених в п. 8 Договору (т. 2, а.с. 2-3).

Згідно Акту обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості від 31.10.2018, складеного і підписаного ОСОБА_2. та адвокатом Кисельовою Л.В., розмір витрат на правничу допомогу адвоката складає 5 900,00 грн, з яких: консультація усна з вивченням документів - 400,00 грн, складання документів, заяв, апеляційної скарги - 1000,00 грн, адвокатський запит - 500,00 грн, складання документів, заяв, відзиву (5) - 2 500,00 грн + 1 500,00 грн; а також адвокатом понесено витрати на друк, копіювання (1 грн. - 1 аркуш) 90 аркушів - 90 грн., транспортні витрати 200,00 грн. Зазначена сума витрат оплачена ОСОБА_2., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №1/31 від 31.10.2018, що становить загальну суму 6 190,00 грн (т. 2, а.с. 4).

Відповідачем ОСОБА_2 також понесено поштові витрати щодо направлення позивачу письмових заяв на загальну суму 30,00 грн (т. 2, а.с.5 на звороті).

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви щодо розподілу судових витрат, про що ухвалив відповідне додаткове рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом обставин того, що судові витрати не відповідають критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, не погоджуючись з розподілом судових витрат на оплату правничої допомоги, визначених додатковим рішенням суду від 05.11.2018, позивач не подавав клопотання про зменшення таких витрат та не доводив їх не співмірність, а лише зазначив в апеляційній скарзі, що характер витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2, є нерозумним та невиправданим.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення та додаткове рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову та розподіл судових витраьт. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року та додаткове рішення від 05 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай