справа № 631/774/19
провадження № 2/631/815/19
УХВАЛА
19 листопада 2019 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т.М.
за участю секретаря судового засідання М`ячиної Ю.В
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мякоти Т. М. про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, виділення частки із майна, поділ майна подружжя,
ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати нежитлове приміщення магазину на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради - магазин А-1, загальною площею 52,0 квадратних метри, основною площею 26,1 квадратних метрів, ганок «а», ганок «а-1», вбиральня «Б», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який під підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 09 серпня 2006 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення V сесії V скликання Нововодолазької селищної ради №211, зареєстроване в Нововодолазькому МКПТІ 10.08.2006 року в реєстровій книзі № 3 за реєстровим номером 87, витягпро реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11502441 від 10.08.2006 року, реєстраційний № 15688001, ринковою вартістю 389300,00 гривень об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку поділу майна, що перебуває в спільній сумісній власності та в спільній сумісній власності подружжя, власності на:
1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, літера «А-1», загальною площею 36,5 квадратних метрів, житловою площею 10,8 квадратних метрів, веранда, літера «а», сарай прибудова літера «Б», вбиральня літера «В», колодязь літера «к», ворота з хвірткою літера «N», огорожа літера «N 1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
1/2 частину автомобіля марки «FORD TRANZIT», 2003 року випуску, вантажопасажирський - С, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , дата реєстрації 12 березня 2008 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ВРЕР № 13 ГУМВС України 12 квітня 2008 року) та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу та судові витрати по справі.
18 листопада 2019 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мякоти Т. М. про забезпечення позову, в якій заявник просить винести ухвалу про накладення арешту на нежитлове приміщення магазину на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради - магазин А-1, загальною площею 52,0 квадратних метри, основною площею 26,1 квадратних метрів, ганок «а», ганок «а-1», вбиральня «Б», розташований за адресою: Харківська АДРЕСА_1 селище АДРЕСА_1 , право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 09 серпня 2006 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення V сесії V скликання Нововодолазької селищної ради №211, зареєстроване в Нововодолазькому МКБТІ в реєстровій книзі №3, за реєстровим №87 10 серпня 2006 року, витягпро реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11502441 від 10 серпня 2006 року, реєстраційний № 15688001, ринковою вартістю 389300,00 гривень та автомобіль марки «FORD TRANZIT», 2003 року випуску, вантажопасажирський - С, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , дата реєстрації 12 березня 2008 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ВРЕР № 13 ГУМВС України 12 квітня 2008 року.
В обґрунтування необхідності забезпечення позову представник позивача ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_1 була подана позовна заява до суду про визнання майна спільною сумісною власністю, виділення частки із майна, поділ майна подружжя, а тому для реального та ефективного захисту прав позивача, збереження спірного майна до ухвалення рішення по вищевказаній справі необхідно накласти арешт на нежитлове приміщення та автомобіль. Представник позивача вважає, що заявлений вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує права та інтереси відповідача, натомість відчуження вказаного майна відповідачем до закінчення судового розгляду справи призведе до ускладнення захисту права позивача по справі, а невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову,виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що вона була подана після подання позовної заяви до суду.
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати нежитлове приміщення магазину на земельній ділянці Нововодолазької селищної ради - магазин А-1, загальною площею 52,0 квадратних метри, основною площею 26,1 квадратних метрів, ганок «а», ганок «а-1», вбиральня «Б», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який під підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 09 серпня 2006 року Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення V сесії V скликання Нововодолазької селищної ради №211, зареєстроване в Нововодолазькому МКПТІ 10.08.2006 року в реєстровій книзі № 3 за реєстровим номером 87, витягпро реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11502441 від 10.08.2006 року, реєстраційний № 15688001, ринковою вартістю 389300,00 гривень об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зі змісту клопотання про забезпечення позову ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, виділення частки із майна, поділ майна подружжя не вбачається, що існують об`єктивні припущення щодо обставин, які несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та не вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Доказів того, що ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження вищевказаного майна, або чинити перешкоди у виконанні рішення судуматеріали клопотання не містять.
Суд вважає, що представником позивача у клопотання про забезпечення позову не надано беззаперечних та переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду або обґрунтоване припущення такої загрози.
Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, представником заявника не наведено.
Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, судом не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 151, 153, 260, 261, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Мякоти Т. М. про забезпечення позову відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до пункту 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України) протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя: Т. М. Трояновська