Єдиний унікальний номер 243/7277/18 Номер провадження 22-ц/804/258/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

представника позивача - адвоката ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Легезіна О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/7277/18 за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Слов?янського міського нотаріального округу Панченка Андрія Вікторовича, про визнання припиненими договорів іпотеки, припинення обтяжень та вилучення записів про іпотеку з державного реєстру іпотек з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року у складі судді Мінаєва І.М., -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі ПАТ АБ "Укргазбанк") про визнання припиненими договорів іпотеки та скасування обтяжень.

Зазначав, що 31 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2203/671, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 44 000 доларів США строком до 30 жовтня 2019 року.

В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між ним та відповідачем ПАТ АБ "Укргазбанк" 31 жовтня 2007 року був укладений договір іпотеки № 327 житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що розташований у АДРЕСА_1, та договір іпотеки № 328 земельної ділянки, на якій розташований зазначений житловий будинок, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року у справі № 2/243/43/2018 у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв?язку з пропуском строку позовної давності. Суд встановив, що ПАТ АБ "Укргазбанк" змінив строк виконання основного зобов'язання, який був визначений 30 жовтня 2019 року, визначивши його десятьма днями з дня отримання претензії від 09 грудня 2010 року.Рішення набрало законної сили 15 травня 2018 року.

Посилаючись на те, що з дати набрання законної сили рішенням суду у справі №2/243/43/2018 основне зобов'язання за кредитним договором припинено, що відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), у зв'язку з чим є припиненими і договори іпотеки, що відповідач та нотаріус відмовили йому у знятті заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом договорів іпотеки, що порушує його права як власника майна, просив визнати припиненими договори іпотеки № 327 від 31 жовтня 2007 року та № 328 від 31 жовтня 2007 року та скасувати обтяження - заборону на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані у АДРЕСА_1 (а.с. 2 - 5).

28 серпня 2018 року позивач уточнив позовні вимоги, просив:

- визнати припиненим договір іпотеки № 327 від 31 жовтня 2007 року та договір № 1 від 08 квітня 2008 року про внесення змін до договору іпотеки № 327, предметом якого є житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати припиненим договір іпотеки № 328 від 31 жовтня 2007 року, предметом якого є земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1;

- припинити обтяження (заборону) на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вилучення записів про їх обтяження з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна;

- вилучити записи про іпотеку житлового будинку та про іпотеку земельної ділянки з Державного реєстру іпотек (а.с. 62 - 63).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 107 - 110).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором сплинув у грудні 2010 року, що зі спливом строку виконання за основним зобов'язанням сплинув і строк дії договорів іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку"майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника, тобто іпотека є видом поруки в розумінні ст. 553 ЦК. При цьому строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК, яка передбачає три визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК)) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17.09.2014 року).

Суд посилається на ст. 267 ЦК, зауважуючи, що за змістом ст. 267 ЦК сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша ст. 267 ЦК), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Але судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінки заяві третьої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні про те, що вона, як боржник, не буде добровільно виконувати зобов'язання за кредитним договором, оскільки строк позовної давності сплинув і є відповідне рішення суду.

Також судом не взято до уваги та не надано оцінки заяві представника позивача у судовому засіданні про те, що на дату звернення позивача з позовом про визнання припиненими договорів іпотеки відповідач не звернувся ані до ОСОБА_4, ані до суду з вимогами погашення заборгованості за кредитним договором № 2203/671 від 31 жовтня 2007 року за рахунок заставленого майна.

Вважає, якщо і надалі з боку відповідача не буде здійснено ніяких дій щодо отримання боргу за рахунок заставленого майна, то таке становище позбавляє позивача права вільно ним розпоряджатися, як це передбачено законодавством, у зв'язку з тим, що майно знаходиться під забороною на відчуження (а.с. 116 - 119).

18 грудня 2018 року до апеляційного суду надійшов письмовий відзив відповідача ПАТ АТ "Укргазбанк", в якому відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції вірно визначено, що чинним законодавством не передбачено спливу позовної давності як підстави припинення зобов?язання. Сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором та вимог, що випливають з договору іпотеки (у тому числі за наявності рішення суду про відмову у цьому позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки згідно з абзацом другим частини першої ст. 17 Закону України "Про іпотеку".

Крім того, апелянт ототожнює поняття поруки та іпотеки, що є хибним. Згідно зі ст. 546 ЦК порука та застава є окремими видами забезпечення зобов'язань. Поручитель і майновий поручитель є суб'єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов'язань, регулювання якого здійснюється статтями 572 - 593 глави 49 ЦК і спеціальним законом. До іпотечних відносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.10.2012 року у справі № 3-43гс12 (а.с. 129).

Третіми особами ОСОБА_2 та приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. письмові відзиви на апеляційну скаргу позивача не надано.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду 16 січня 2019 року з'явилися представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1, яка діє на підставі ордера серії АА № 110187 від 16.01.2019 року (а.с. 156), третя особа ОСОБА_2 та представник відповідача ПАТ АБ "Укргазбанк" - адвокат Легезін О.Г., який діє на підставі довіреності юридичної особи від 18.12.2018 року № 626 (а.с. 157 - 159).

Позивач ОСОБА_4 та третя особа - приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені: судову повістку - повідомлення про розгляд справи 16 січня 2019 року позивач та приватний нотаріус отримали 26 грудня 2018 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 148, а.с. 153).

Позивач ОСОБА_4 та третя особа - приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_4 та третьої особи - приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Думка представника позивача - адвоката ОСОБА_1 про неможливість розгляду справи у відсутність позивача, оскільки ним не надана заява про розгляд справи у його відсутність, не ґрунтується на законі.

Відповідно до частини 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Апеляційний суд має відомості про вручення позивачу судової повістки. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило. У судове засідання відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України він не з'явився без поважних причин. Відсутність заяви позивача про розгляд справи у його відсутність за умови наявності достовірних відомостей про вручення йому судової повістки не є підставою для відкладення розгляду справи. До того ж у судове засідання з'явився його представник, який має статус адвоката, тобто позивач забезпечений професійною правничою допомогою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача - адвоката ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, представника відповідача - адвоката Легезіна О.Г., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 2007 року юридична особа - Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", і ОСОБА_4, який діяв як майновий поручитель ОСОБА_2, уклали договір іпотеки № 327, який забезпечує всі вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк", що випливають з кредитного договору № 2203/671 від 31 жовтня 2017 року (а також будь-якими додатковими угодами до нього), укладеного іпотекодержателем та іпотекодавцем (позичальником ОСОБА_2), за умовами якого іпотекодавець (позичальник) зобов?язаний іпотекодержателю не пізніше 30 жовтня 2019 року повернути кредитні кошти у розмірі 44 000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 процентів річних та штрафних санкцій у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором. Предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 (а.с. 21 - 24).

08 квітня 2008 року юридична особа - Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", і ОСОБА_4, який діяв як майновий поручитель ОСОБА_2, уклали договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки № 327, за умовами якого п. 2.1 договору іпотеки викладено в новій редакції, а саме зазначено, що предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, що знаходиться у власності іпотекодавця, площею 0,0720 га. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 березня 2008 року, виданого Слов?янською міською радою на підставі рішення виконкому Слов?янської міської ради № 204/2 від 19 березня 2008 року, зареєстрованого КП БТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 березня 2008 року, інвентаризаційна (загальна) вартість предмету іпотеки станом на 03 квітня 2008 року складає 194 258,00 грн. (а.с. 25).

31 жовтня 2007 року юридична особа - Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", і ОСОБА_4, який діяв як майновий поручитель ОСОБА_2, уклали договір іпотеки № 328, який забезпечує всі вимоги ПАТ АБ "Украгазбанк", що випливають з кредитного договору № 2203/671 від 31 жовтня 2017 року (а також будь-якими додатковими угодами до нього), укладеного іпотекодержателем та іпотекодавцем (позичальником ОСОБА_2), за умовами якого іпотекодавець (позичальник) зобов?язаний іпотекодержателю не пізніше 30 жовтня 2019 року повернути кредитні кошти у розмірі 44 000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 процентів річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами. Предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 720,0 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 26 - 29).

Рішенням Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року у справі № 243/3807/17 у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2203/671 від 31 жовтня 2007 року відмовлено у зв?язку із пропуском строку позовної давності (а.с. 10 - 13).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 15 травня 2018 року у справі №243/3807/17 рішення Слов?янського міськрайонного суду від 13 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_4 про стягнення суми штрафу скасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 14 - 18).

20 червня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ АБ "Укргазбанк" із заявою щодо вчинення певних дій щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна, накладеної приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В. відповідно до договорів іпотеки № 327 та № 328 від 31 жовтня 2007 року (а.с. 18), на яку отримав відповідь ПАТ АБ "Укргазбанк" від 05 липня 2018 року, згідно якої сплив позовної давності до основної і додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором та вимог, що випливають з договору іпотеки (у тому числі і за наявності рішення суду про відмову в цьому позові на підставі пропуску позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов?язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки згідно з абзацом 2 частини 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" (а.с. 19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України, Закон України "Про іпотеку" не передбачають такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням. За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 15.05.2017 року у справі № 6-786цс17.

Зокрема, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов?язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання"розділу І книги п'ятої "Зобов'язальне право"ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 "Припинення зобов'язання"ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов?язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов?язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку"іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов?язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов?язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону, до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов?язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку"). Натомість Законом України "Про іпотеку"не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку".

Такого ж правового висновку дійшов Верховний суд України і на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах у постанові від 05.07.2017 року у справі № 6-1840цс16, зазначивши, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і за загальним правилом є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 цього Закону).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання. Натомість такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням, цей Закон не передбачає.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу I книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Аналізи положень статті 17 Закону України "Про іпотеку" у взаємозв'язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України дає підстави для такого висновку.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку".

В договорах іпотеки № 327 та № 328 від 31 жовтня 2007 року відсутня умова про те, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки припиняє основне зобов'язання за кредитним договором.

Копія кредитного договору № 2203/671 від 31 жовтня 2017 року позивачем суду не надана.

Третя особа ОСОБА_2 та представник позивача - адвокат ОСОБА_1 визнають, що основне зобов'язання ОСОБА_2 щодо повернення коштів за кредитним договором № 2203/671 від 31 жовтня 2017 року не виконано, що кредит нею не погашено.

Згідно мотивувальної частини рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року у справі № 243/3807/17 пунктом 6.4 кредитного договору встановлено строк дії договору - з моменту набрання ним юридичної сили по 30 жовтня 2019 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих обов?язків, що лишилися не виконаними з будь-яких причин, припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов?язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо зобов?язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов?язань, що лишились невиконаними на момент закінчення строку його дії (п. 15).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що законодавством визначаються різні поняття як "строк дії договору"так і "строк виконання зобов?язання". Строк укладеного між сторонами кредитного договору визначено до 30 жовтня 2019 року.

Строк дії договорів іпотеки № 327 та № 328 визначено у п. 7.1 цих договорів, згідно яких договір іпотеки набуває юридичної сили з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою за цим договором (а.с. 21 - 24, а.с. 26 - 29).

Таким чином, вимогою про дострокове повернення кредитних коштів від 09 грудня 2010 року банком було змінено строк виконання кредитного зобов?язання, а не строк дії договору, що не є тотожними поняттями.

На час розгляду справи судом першої інстанції строк дії договорів іпотеки № 327 та № 328 не закінчився.

Отже, підстави припинення іпотеки, передбачені абзацом другим частини першої ст. 17 Закону України "Про іпотеку" (припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору), відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі спливом у грудні 2010 року строку виконання за основним зобов'язанням (кредитним зобов'язанням) сплинув строк дії договорів іпотеки № 327 та № 328 не ґрунтуються на законі.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-170цс13), сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, є помилковим, оскільки ця правова позиція стосується припинення не іпотеки, а поруки, що регулюється нормами ст. 559 ЦК України, яка на правовідносини з припинення іпотеки не розповсюджується.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові від 16.10.2012 року у справі № 3-43гс12, зі змісту статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом.

Статтею 575 ЦК України іпотека прямо визначена окремим видом застави.

Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК України, а щодо іпотеки, як її окремого виду, також і статтею 17 Закону України "Про іпотеку".

Оскільки підстави припинення іпотеки, як окремого виду забезпечення виконання зобов'язання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін.

Крім того, сприйняття положення частини першої статті 583 ЦК України про те, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель), як підстави для застосування статті 559 ЦК України, суперечить змісту статті 8 ЦК України щодо аналогії закону. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що на дату звернення позивача до суду з цим позовом про визнання припиненими договорів іпотеки відповідач з вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором № 2203/671 від 31 жовтня 2007 року за рахунок заставленого майна не звернувся, не впливають на висновки суду.

Звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів є правом особи. На час вирішення позову ОСОБА_4 апеляційним судом строк дії іпотечних договорів № 327 та № 328 не сплинув.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" м. Слов'янськ Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Доводи апеляційної скарги про те, що якщо і надалі з боку відповідача не буде здійснено ніяких дій щодо отримання боргу за рахунок заставленого майна, то таке становище позбавляє позивача права вільно ним розпоряджатися, оскільки майно знаходиться під забороною на відчуження, є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Позивач за своїм волевиявленням розпорядився своїм майном, передавши його в іпотеку за договорами № 327 та № 328 від 31.10.2007 року, а тому його посилання на порушення забороною відчуження його прав власності є необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції повно та правильно встановив фактичні обставини по справі, дав належну оцінку наданим сторонами доказам, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6 343,20 грн. (а.с. 115, а.с. 123).

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, судові витрати по сплаті позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 343,20 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 18 січня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха