Провадження № 2/161/3670/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Новаковської В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Кумановського Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2016 року він являється власником двох земельних ділянок, загальною площею 1,5179 га, цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери 0:04:000:2698 та :04:000:2699, які розташовані на території Баївської сільської ради Луцького району Волинської області. Зазначає, що вказаними земельними ділянками безпідставно користується ТзОВ «Баїв-Україна», оскільки жодних договорів щодо користування земельними ділянками з ТзОВ «Баїв-Україна» ні він, ні його покійні батьки, після смерті яких ним успадковано спірні земельні ділянки, не укладалось. Посилаючись на приписи ст..ст.316-317, 321, 387 ЦК України, просить витребувати з незаконного володіння відповідача та зобов`язати останнього повернути йому в натурі земельні ділянки з кадастровими номерами 0:04:000:2698 та :04:000:2699.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в письмовому відзиві та в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Вказує, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту його порушеного права, оскільки земельні ділянки не вибули з володіння позивача, то вимога щодо витребування з незаконного володіння не може бути задоволена судом.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Максим`як Ж.В. є власником двох земельних ділянок, загальною площею 1,5179 га, цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери 0:04:000:2698 та :04:000:2699, які розташовані на території Баївської сільської ради Луцького району Волинської області. Дана обставина стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-10).

З доводів позивача, належними йому земельними ділянками безпідставно користується ТзОВ «Баїв-Україна».

Посилаючись на те, що жодних договорів щодо користування земельними ділянками з ТзОВ «Баїв-Україна» ні він, ні його покійні батьки, після смерті яких ним успадковано спірні земельні ділянки, не укладалось, вважає, що земельні ділянки підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18.05.2016 року по справі № 6-658цс15 висловив правову позицію, яка має враховуватися судом під час прийняття рішення «Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України.

Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Позивач обґрунтовує позов приписами ст. 387 ЦК України за змістом якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц вказала: «Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними.».

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.).

Разом з тим, позивачем в підтвердження заявлених позовних вимог не надано жодних доказів щодо перебування спірних земельних ділянок у відповідача (у власності чи користуванні), а також, доказів, що спірне майно вибуло з його володіння, як власника, і він позбавлений можливості володіти й користуватися належними йому земельними ділянками.

Фактично, як слідує з матеріалів позову, позивач посилається на перешкоджання йому у вільному користуванні спірними земельними ділянками з боку відповідача, а належним способом захисту, у такому разі, є пред`явлення негаторного позову (ст.391 ЦК України), а не віндикаційного, як помилково робить позивач.

А тому, обраний позивачем спосіб захисту є неналежним.

Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів зі сторони відповідача, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.12.2019 року.

Суддя Черняк В.В.