Справа № 368/589/19
Рішення

Іменем України

"07" листопада 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючий - суддя Закаблук О.В.

при секретарі Дерев`янко Я.С.

За участі учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утриманні неповнолітньої дитини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

16.05.2019 року на адресу Кагарлицького районного суджу надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, (а.с., 1, - 4), в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

1. Прийняти дану позовну заяву, відкрити провадження по ній та розглянути справу в порядку скороченого провадження.

2. Постановити рішення, згідно якого щомісячно стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гармаки Барського району Вінницької області аліменти на її користь на утримання дитини, дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

3. Зобов`язати відповідача подати до суду довідки про його доходи, стан здоров`я та копію картки (довідки) про присвоєння ідентифікаційного номера.

4. Роз`яснити відповідачу його відповідальність за прострочення сплати аліментів.

5. Від сплати судового збору її звільнити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», поклавши судові витрати на відповідача.

Своїй позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи, та нормами права.

27 жовтня 2001 року ( маючи дошлюбне прізвище - ОСОБА_1) вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Гармаківської сільської ради Барського району Вінницької області, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додається.

Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає спільно з нею та перебуває на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про її народження ( копія додається) та довідкою сільської ради, яка додається.

На даний час шлюб з відповідачем розірваний, що підтверджується відповідним свідоцтвом копія якого додається, шлюбних відносин з ним не підтримує, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. На даний час вона перебуває в повторному шлюбі з іншим чоловіком та має прізвище ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції 00Н про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проте, відповідач на даний час участі як у вихованні так і в утриманні дитини не приймає, матеріальної допомоги їй не надає і їй приходиться її утримувати самій.

Дитина має ряд хронічних захворювань, які вказані у медичній документації та підтверджуються відповідною випискою, як то дефіцитна анемія, хронічний тонзіліт, дифузний зоб І ст., і в зв`язку з чим, згідно медичного висновку потребує медичного обстеження, лікування та санаторного оздоровлення, а відтак потребує додаткових фінансових витрат. Медичний висновок додається.

Відповідно до ст. ст. 150/157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвитЬк, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності до частини 2 ст. 183 СК України, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-УШ від 17 травня 2017 року, яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно абзацу другого частини другої статті 182 СК Уккраїни із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-УІІІ від 03.07.2018 року, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» статтею 7 з 1 січня 2019 року для дітей віком від 6 до 18 років встановлено щомісячний прожитковий мінімум у 2027 гривень.

Таким чином, гарантований мінімальний розмір аліментів на дитину, на час звернення з даним позовом, не може бути меншим ніж 1013,50 грн.

Абзацом третім частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018 року визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідач працездатний як за віком так і за станом здоров`я, за наявною в неї інформацією працює та отримує заробітну плату, аліментними зобов`язаннями не обтяжений, на своєму утриманні других дітей, непрацездатних батьків чи інших осіб, не має, а відтак може фінансово утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Проте, частиною 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Враховуючи її зареєстроване місце проживання в с. Слобода Кагарлицького району Київської області, справа підсудна Кагарлицькому райсуду.

Пленум ВС України в п. 22 своєї постанови « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що до батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що при розгляді справ про стягнення аліментів, суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, повинен роз`яснити сторонам їх відповідальність за прострочення сплати.

За подання позовів про стягнення аліментів позивачі, відповідно до п. 3 частини 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674 - VI звільняються від сплати судового збору.

У відповідності до п. 10 ч. З ст. 175 ЦПК України вона, позивач, підтверджує про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 80, 84, 150, 157, 180, 182 та 183 Сімейного кодексу України та згідно із ст. 3, 13, 19, ч. 1 ст. 27, 30, 175-177, 184 та 187 ЦПК України, - просить суд винести ухвалу, якою задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині її порзовної заяви.

16.05.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень чинного ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., ( а.с., 14).

04.07.2019 року Кагарлицьким районним судом Київської області винесено ухвалу, ( а.с., 18), на підставі якої відкрито провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання на 12 год. 00 хв. 24.07.2019 року.

24.07.2019 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 12 год. 00 хв. 18.09.2019 року в зв`язку з неявкою сторін, ( а.с., 22).

18.09.2019 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 08.10.2019 року, ( а.с., 29).

27.09.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшов письмовий відзив відповідача ОСОБА_2 , ( а.с., 32 - 33), наступного змісту:

У провадженні Кагарлицького районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідно віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він вважає, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав:

1. Позивачка посилається на те, що абзацем третім частини другої статті 182 Сімейного кодексу України в редакції Закону України № 2475 - VIII від 03 2018 року визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку / доходу/ платника аліментів. Але доказів достатності заробітку у ОСОБА_2 позивач не надала. Згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю за № 4, де зазначено, що ОСОБА_2 прийнятий на роботу у автомайстерню «ФОП Войцехівський» на 0, 5 мінімальної заробітної плати з 17 вересня 2019 року безстроково на невизначений строк. Аналогічний трудовий договір був укладений відповідачем 01 березня 2017 року і розірваний 26 квітня 2019 року. Копії цих договорів додає до відзиву. Тобто достатнього заробітку / доходу /у відповідача для сплати аліментів у розмірі прожиткового мінімуму відповідного віку дитини немає. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України аліменти повині бути стягнуті у розмірі не менше 50 відсотків відповідного віку дитини, а в даному випадку прожитковий мінімуму на його доньку ОСОБА_8 , 2004 р. Н., з 01 липня 2019 року прожитковий мінімум для такої дитини становить 2118 грн. Тобто розмір аліментів не може бути меншим 1059 грн. Враховуючи, що мінімальна зарплата у 2019 року становить 4 173 грн, а 1/2 від цієї суми становить 2086 грн 50 коп., то з ОСОБА_2 можна стягнути тільки 1059 грн аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , 2004 року народження.

2. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що згідно зимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України аліменти повинні бути стягнуті у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, а в даному випадку прожитковий мінімуму на доньку з 01 липня 2019 року становить 2118 грн, то до стягнення належить 1059 грн.

3. У позовній заяві позивачка вказує, що відповідач як батько не бере участі у вихованні дитини, так і у утриманні. Але це не відповідає дійсності. Протягом всього часу з дня припинення подружнього життя з 2006 року відповідач як батько систематично надавав матеріальну допомогу, переказуючи кошти позивачці на утримання дитини. Окрім того, щорічно ОСОБА_2 надавав кошти для відпочинку дитини на морі, допомагав збирати доньку до школи, постійно вітав з днем народження, дав кошти для вінєтки в школі, купив планшет, мобільний телефон.

4. У квітні 2019 року виникла потреба припинити роботу. ОСОБА_2 зателефонував позивачці та попередив, що через два місяці розрахується з коштами для утримання дитини. Але позивачка поспішила і звернулась до суду з позовом. Виникає питання: якщо вірити позивачці, що відповідач протягом 13 років не надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, то чому вона зразу не звернулась до суду з позовом? Тобто ясно те, що відповідач систематично надавав матеріальну допомогу на утримання доньки.

На підставі викладеного та керуючись ст.191 ЦПК України, ст. 182 Сімейного кодексу України, відповідач просить суд винести рішення, на підставі якого:

- позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволити частково, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , уродженця села Гармаки Барського району Вінницької області, до її повноліття у розмірі 1059 грн щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду.

08.10.2019 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання у відсутності відповідача ОСОБА_2 , який повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи, так як відповідач не надіслав на адресу суду письмової заяви про відкладення підготовчого судового засідання, чи проведення підготовчого судового засідання у його відсутності, обмежившись лише надсиланням на адресу Кагарлицького районного суду Київської області відзивом на позовну заяву.

Відповідно, неявку відповідача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання визнано судом неповажною з огляду на обставини, які судом зазначено вище.

Що ж стосується заяви представника відповідача ОСОБА_2 , - адвоката Іванової В. про проведення слухання справи в режимі відеоконференції за адресою: АДРЕСА_1, то суд критично відноситься до такої заяви, з огляду на наступне.

Так, дійсно, чинним ЦПК України передбачена можливість проведення судового засідання з учасниками процесу, дистанційно, в режимі відеоконференції на підставі ст. 212 ЦПК України.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України:

Учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше як за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Згідно ч. 5 ст. 212 ЦПК України суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.

Проте, вищевказана заява не відповідає вимогам ч. 7 ст. 212 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що у клопотанні про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення.

Відповідно, в заяві представника відповідача, ( а.с.23), про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в порушення вимог ч. 7 ст. 212 ЦПК України, яка для учасників процесу, зокрема, для відповідача а також його представника, є імперативною (тобто такою, яка підлягає до виконання у будь якому випадку), не зазначено суд, в якому необхідно забезпечити її проведення, що є підставою для відмови в задоволенні такої заяви.

Окрім того, суд зазначає, що така заява повинна бути апріорі обгрунтованою, вимогам чого не відповідає заява представника відповідача, (а.с., 23).

Так, суд вважає, що саме лише зазначення про дальність відстані не є підставою для проведення судового засідання в режимі відеоконференції, такою підставою, наприклад повинен бути стан здоров`я відповідача, в зв`язку з чим він не може прибути до суду, скрутне матеріальне становище, що позбавляє відповідача оплатити вартість проїзду, тощо.

На жаль, заява представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції взагалі є необгрунтованою, що є також підставою для відмови в задоволенні такої заяви.

Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач у відзиві зазначає, що постійно спілкується з своєю дитиною, зустрічається з нею, ( що не відповідає дійсності, - та що далі судом буде обгрунтовано), а тому природньо, що батько, який бажає спілкуватися з своєю дитиною, мав ще одну нагоду побачити свою дитину, приїхавши в судове засідання за місцем проживання дитини.

На думку суду факт неприбуття відповідача до суду є ще однією із обставин, які характеризують його відношення до своєї рідної біологічної дитини, а саме, - небажання спілкування з дитиною, що має ознаки ухилення обов`язку батька, який прямо передбачено нормами Конституції України та нормами СК України, - про піклування про дитину та утримувати її до досягнення нею повноліття, проте, оцінку діям відповідача щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків судом буде дано нижче, з застосуванням тих же норм Конституції України та норм СК України, норм Європейського права.

08.10.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарадчої кімнати) ухвалу про закінчення підготовчого судового провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 год. 00 хв. 07.11.2019 року.

Окремо суд звертає увагу на час призначеного судового засідання, а саме, - на 12 год. 00 хв., так як враховував значну відстань відповідача до приміщення Кагарлицького районного суду, тобто, щоб відповідачу було зручніше прибути на судове засідання, та мати відповідну змогу вчасно відбути до місця проживання, проте, як вбачається в подальшому, відповідач такою змогою не скористався.

В судовому засіданні, яке відбулося 07.11.2019 року, позивачка ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, обгрунтовувала свою позицію обставинами та нормами права, які вказані в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом зазначені вище.

На запитання суду окремо зазначила наступне.

Всі обставини, які зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву, - не відповідають дійсності.

Фактично відповідач ніяких коштів не переказував на утримання своєї дитини. Вона не пам`ятає вже, коли їхня дитина відпочивала на морі, ніколи відповідач не брав участі у збиранні доньки до школи.

Що стосується планшета та мобільного телефону, то у її доньки немає планшета, а мобільний телефон їй купувала вона за власні кошти.

Взагалі, відповідач роками не приїздить до доньки, та, відповідно, ніяких коштів на її утримання не надає.

На даний час вона знаходиться у дуже скрутному становищі, так як втратила хоча і неофіційну, але роботу, тому взагалі немає коштів на утримання дитини.

Вона та її донька проживають у будинку, який належить їй на праві власності, вона несе великі витрати на оплату комунальних послуг, особливо взимку, коли необхідно оплачувати опалення та освітлення.

Окрім того, донька ходить окремо на курси з англійської мови, які також необхідно оплачувати.

Взагалі, вважає, все, що вказано у відзиві, - є неправда, а тому просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулося 07.11.2019 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, ( а.с., 57).

Відповідач ОСОБА_2 не надіслав на адресу Кагарлицького районного суду Київської області письмової заяви про слухання справи у його відсутності, чи про відкладення розгляду справи, а тому суд визнає неявку відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, яке відбулося 07.11.2019 року, такою, яка не є поважною, та, відповідно, не є перепоною для слухання справи по суті.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступними фактичними обставинами справи, та нормами матеріального та процесуального права.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Проте, згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з паспорту громадянки України позивачки ОСОБА_1 , ( а.с., 5, - зворотня сторона), вона з 02 лютого 2010 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, як вбачається з довідки № 627, яка видана 15.05.2019 року виконавчим комітеоом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 11), на утриманні позивачки, - ОСОБА_1 знаходиться дочка, - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, враховуючи місце реєстрації (проживання) позивачки ОСОБА_1 , та ту обставину, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, та те, що даний спір стосується стягнення аліментів, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Позивачкою по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка село Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 19 лютого 2010 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем по даній справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гармаки Барського району Вінницької області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ,зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Спір між сторонами виник в галузі сімейних правовідносин, зокрема, в частині обов`язку матері, батька дитини утримувати дитину та його виконання.

Спір виник за наступних обставин.

27.10.2001 року позивачка ОСОБА_1 з відповідачем по даній справі, - ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 , яке видане 27 жовтня 2001 року Гармаківської сільської ради Барського району Вінницуької області, ( а.с., 7), в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гармаки Барського району Вінницької області, громадянин України, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Слобода Кагарлицького району Вінницької області, громадянин України, одружилися 27.10.2001 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 27 жовтня 2001 року зроблено запис за № 11.

Прізвища після одруження:

Чоловіка - ОСОБА_2 .

Дружини - ОСОБА_1 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину, - ОСОБА_8 , 2004 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , яке видане 05 березня 2004 року виконкомом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Слобода Кагарлицького району Київської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 05.03.2004 року зроблено відповідний запис за № 5.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_2 , - відповідач по даній справі;

В графі «мати» зазначена ОСОБА_1 , - позивачка по даній справі.

На той час позивачка мала прізвище не ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 . Зміна прізвища позивачки відбулося внаслідок укладення іншого шлюбу, що судом буде описано нижче.

Проте, подальше спільне сімейне життя у сторін не склалося, і 06.04.2006 року сторони по справі шлюб розірвали.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , яке видане 06 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, ( а.с., 8), в якому зазначено, що шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 33 від 06 квітня 2006 року.

Після реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища:

Їй - ОСОБА_1 .

В подальшому позивачка зареєструвала новий шлюб, внаслідок чого отримала прізвище ОСОБА_1 .

Даний факт підвтерджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 , яке видане 26 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець село Халча Кагарлицького району Київської області, громадянин України, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка село Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 26 січня 2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 26 січня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 6.

Прізвище після реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_1 .

Дружини - ОСОБА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та до складу її сім`ї входять ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - чоловік, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дочка від першого шлюбу, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - дочка від другого шлюбу.

Склад сім`ї підтверджується довідкою № 1005, яка видана 01.10.2019 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області,, ( а.с., 39).

Будинок, в якому проживає сім`я позивачки ОСОБА_1 , належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 07.03.2012 року серії НОМЕР_9 , який укладено 07.03.2012 року в м. Кагарлик Київської області, ( а.с., 41 - 42), та витягом про державну реєстрацію прав від 16.03.2012 року, ( а.с., 42 - зворотня сторона).

Яке встановлено судом тягар оплати комунальних послуг щодо житлового будинку повністю лежить на позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних послуг, ( а.с., 44 - 53).

Отже, як встановлено судом під час судового засідання, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 розлучені, проживають на окремих житлових площах, в окремих регіонах України.

Неповнолітня дитина сторін, - ОСОБА_8 , 2004 року народження, перебуває на повному утриманні позивачки ОСОБА_1 що підтверджується належними та допустимими доказами, які судом вказано вище.

Напроти, відповідач ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виховання доньки та її матеріального забезпечення.

Ті факти, які свідчили б про матеріальну допомогу відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини, які вказано відповідачем у відзиві на позовну заяву, - в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтвердилися.

Так, факт систематичного надання матеріальної допомоги шляхом грошових переказів коштів позивачці на утримання дитини, на думку суду, повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами, - копіями квитанцій про грошовий переказ, що відповідачем надано не було.

Факт надання коштів на відпочинок дитини на морі в судовому засіданні спростовано поясненнями позивачки ОСОБА_1 , яка зазначила, що дитина вже давно не була на морі.

Факт збирання доньки до школи також в судовому засіданні спростовано поясненнями позивачки ОСОБА_1 .

Також суд вважає, що вітання з днем народження ніяким чином не свідчить про матеріальне утримання дитини, яке повинно мати вираз в наданні коштів, чи речей, продуктів харчування, що відповідачем ОСОБА_2 не доведено.

Факт купування відповідачем планшета своїй доньці спростовано поясненнями позивачки ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні пояснила, що в дитини взагалі немає планшета.

Факт купівлі дитині телефона дитині відповідачем в судовому засіданні спростовано поясненнями позивачки ОСОБА_1 , яка зазначила, що телефон, звісно у доньки є, зважаючи на її вік, проте, даний телефон позивачка своїй доньці купувала за власні кошти.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку коштів на утримання дочки не надає.

Відповідно, на думку суду, відповідач ОСОБА_2 самоусунівся від виконання свого батьківського обов`язку від виховання та утримання своєї дочки, відсутні відомості - докази на встановлення факту матеріальної допомоги своїй дитині, що, на думку суду, не може свідчити про батьківське піклування відповідача в розумінні не тільки утримання своєї дитини, та не може свідчити про участь відповідача ОСОБА_2 у вихованні дитини.

Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дитину:

Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів:

- наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачем доведено свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_6 , яке видане 05 березня 2004 року виконкомом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, де в графі «батько» зазначений відповідач, - ОСОБА_2 .

- недосягнення дитиною, - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати свою дитину, дочку, - ОСОБА_8 до досягнення 18 - ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до ІНФОРМАЦІЯ_9

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Суд зазначає, що в Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від вікового критерію або ж залежно від соціальної та демографічної групи особи: для дітей віком до 6 років; для дітей віком від 6 до 18 років; для працездатних осіб; для осіб, які втратили працездатність.

Такий поділ зумовлений особливостями людського організму, у його потребах в залежності від віку та фізичних можливостей.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, за поданням Кабінету Міністрів України щорічно затверджується Верховною Радою України до початку розгляду Державного бюджету України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України та публікується в офіційних виданнях.

Починаючи з 2006 року, згідно зі змінами, внесеними до частини третьої статті 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Набір продуктів харчування формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров`я.

Набір непродовольчих товарів формується спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в сфері економіки з використанням нормативів забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами влаштування побуту.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно абзацу другого частини другої статті 182 СК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» статтею 7 з 1 липня 2019 року для дітей віком з 6 до 18 років встановлено щомісячний прожитковий мінімум у розмірі 2118 гривень.

Таким чином, гарантований мінімальний розмір аліментів на дитину, на час звернення з даним позовом, не може бути меншим ніж 1059 грн.

Проте, абзацом третім частини другої статті 182 СК України в редакції Закону України № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Що стосується розміру стягуваних аліментів, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, судом в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина, - ОСОБА_8 , 2004 року народження, є ученицею 10 - го класу, - підтверджується довідкою № 64, яка видана 18 вересняч 2019 року Слобідською загальноосвітньою школою І - ІІІ ступенів, відповідно, перебуває на повному утриманні матері, - позивачки по справі, - ОСОБА_1 , а тому дитина сторін, тобто, - її матеріальне становище повністю залежить від надання дитині допомоги батьками, - як позивачкою, так і відповідачем, який ухиляється від виховання та утримання свєї дитини, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не спростовано.

Напроти, відповідач ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 ігнорує судові засідання, свідомо уникає юридичної відповідальності у виді вирішення питання про сплату аліментів, чим, на думку суду ставить в тяжке, скрутне матеріальне становище, як позивачку, так і неповнолітню дитину.

Окрім того, суд вважає, що в даному випадку відповідачОСОБА_2 поводить себе дещо не добросовісно, з огляду на факт його «працевлаштування».

Так, у відзиві, позивачем вказано наступні факти:

з 01 липня 2019 року прожитковий мінімум для такої дитини становить 2118 грн. Тобто розмір аліментів не може бути меншим 1059 грн. Враховуючи, що мінімальна зарплата у 2019 року становить 4 173 грн, а 1/2 від цієї суми становить 2086 грн 50 коп., то з ОСОБА_2 можна стягнути тільки 1059 грн. аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , 2004 року народження.

Суд зазначає, що «дивним чином» розмір заробітної плати відповідача ОСОБА_2 на підставі трудових договорів, які містяться в матеріалах справи, ( а.с., 34 - 35), дозволяє йому лише сплачувати 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такий «дивний» збіг обставин суд обгрунтовує небажанням відповідача ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу своїй дитині в розмірі, який є необхідним для нормального фізичного та морального розвитку дитини, відповідно, надання таких договір суд сприймажє лише як спосіб захисту відповідачем своїх інтересів, які мають дещо негативний характер з точки зору як Закону, так і з точки зору моральності, тому суд критично відноситься до розміру доходів, які відповідач зазначає, як основний вид його доходів, та, відповідно, з яких повинні відраховуватися аліменти.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів з відповідача в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 24.06.2019 року.

Окрім того, суд приходить до висновку щодо допуску до негайного виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за адин місяць.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за адин місяць.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, що стосується судових витрат, то в зв`язку з тим, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат при подачі позовної заяви про стягнення аліментів, такі судові витрати слід стгянути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави.

Так, станом на день подання позову судові витрати складали 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., які, з урахуванням вищевказаних норм процесуального права, слід стягнути з відповідача ОСОБА_20 на користь держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 84, ст. 180, ч. 3 ст. 181, 183, ч. 1 ст. 184, 191 СК України , п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гармаки Барського району Вінницької області, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ,зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки село Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 19 лютого 2010 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , на утримання неповнолітньої дитини, - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Слобода Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , яке видане 05 березня 2004 року виконкомом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, щомісячно, в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, який встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний вік, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 16.05.2019 року, до повноліття дитини, - ОСОБА_8 , - до 17 лютого 2022 року .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гармаки Барського району Вінницької області, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ,зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , н а користь держави кошти в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.