Справа №522/2773/13-ц
Провадження №2-з/522/139/19
УХВАЛА

13 березня 2019 року м.Одеса

Приморського районного суду м.Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Воробйова Артемія Валерійовича про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 22.10.2013 року накладено арешт на нерухоме майно - квартиру № 35 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.11.2013 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.03.2014 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.11.2013 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 08.07.2014 року внесено виправлення в рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.11.2013 року.

Ухвалою суду від 26.12.2017 року виправлено помилку, допущену при оформлені виконавчого листа №522/2773/13-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси від 29.07.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій, а саме: у виконавчому листі ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_1 виправлено на « НОМЕР_2 », замість невірно зазначеного « НОМЕР_3 ».

19.02.2019 року до Приморського районного суду м.Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Воробйова А.В . про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій, шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що квартира №35 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на яку було накладено арешт ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22.10.2013 року по справі №522/2773/13-ц, відповідачу по зазначеній справі ОСОБА_1 ніколи не належала та не належить. Власником вказаної квартири є особа, яка має ідентичні прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1, проте має інший ідентифікаційний номер - «НОМЕР_3», в той час як ідентифікаційний номер відповідача по справі - ОСОБА_1 є «НОМЕР_2». У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 ніколи не був власником майна, а саме: квартири №35 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на яку накладено арешт ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22.10.2013 року по справі №522/2773/13-ц, просив скасувати зазначені заходи забезпечення позову.

07.03.2019 року на адресу суду від ОСОБА_5 надійшли заперечення на клопотання про скасування заходів забезпечення позову., в яких просив відмовити у задоволені заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Зазначені заперечення обґрунтовує тим, що 17.09.2014 року державним виконавцем Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського районно-міського управління юстиції було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення суми боргу у розмірі 428 364,35 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , яке наразі триває. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 . помер, спадкоємцями ОСОБА_3 є його діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

У судове засідання 11.03.2019 року ОСОБА_1 не з`явився, представник ОСОБА_1 - адвокат Воробйов А .В. надав суду заяву. в якій просив справу слухати за його відсутністю.

У судове засідання 11.03.2019 року ОСОБА_5 не з`явився, в запереченнях на клопотання про скасування заходів забезпечення позову просив справу розглядати за відсутністю правонаступника позивача по справі.

Суд вважає, що неявка осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання з розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову не перешкоджає розгляду цього питання.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 13.03.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 22.10.2013 року накладено арешт на нерухоме майно - квартиру № 35 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.11.2013 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.03.2014 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.11.2013 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 08.07.2014 року внесено виправлення в рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06.11.2013 року.

Ухвалою суду від 26.12.2017 року виправлено помилку, допущену при оформлені виконавчого листа №522/2773/13-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси від 29.07.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій, а саме: у виконавчому листі ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_1 виправлено на « НОМЕР_2 », замість невірно зазначеного « НОМЕР_3 ».

Але, з заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову та долучених до неї доказів, а також з матеріалів зазначеної справи вбачається, що заходи забезпечення позову, вжиті судом згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 22.10.2013 року по справі №522/2773/13-ц, були застосовані щодо майна, а саме, квартири №35 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка ніколи не належала відповідачу по справі - ОСОБА_1 , ідентифікаційний код якого «НОМЕР_2». Зазначене майно належить ОСОБА_1 , ідентифікаційний код якого « НОМЕР_3 », на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2009 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.25) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.145).

Крім того, зазначене підтверджується ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.12.2017 року щодо виправлення помилку, допущеної при оформленні виконавчого листа №522/2773/13-ц, а саме, внесено зміно щодо ідентифікаційного коду боржника ОСОБА_1 з «НОМЕР_3» на вірний «НОМЕР_2».

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції , або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом із тим, у постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року зазначено, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 12.06.2009) визначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно до ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що на момент вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 , який має ідентифікаційний код «НОМЕР_2», ніколи не був власником квартири №35 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а власником зазначено майна є ОСОБА_1 , який має ідентифікаційний код «НОМЕР_3».

Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.145), в якій зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири №35, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу 2-5545 від 15.10.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вжиті ухвалою суду від 22.10.2013 року заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 5, 10-13, 158, 223, ч.2 ст.247, 258-260, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Воробйова Артемія Валерійовича про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та штрафних санкцій, а саме, зняти арешт з квартири №35 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Роз`яснити, що ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є підставою внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку встановленим Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Копію ухвали суду направити сторонам для відома, а також для виконання направити до Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (09100, Київська область, м. Біла Церква, бульвар 50-річчя Перемоги, 94).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 13 березня 2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.