Постанова

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/4152/16-ц

провадження № 61-24826св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа - Приватне підприємство «Констанція»

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2017 року у складі судді Лакомської Ж. І. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року у складі колегії суддів Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Приватне підприємство «Констанція» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

05 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання дій ПАТ «УкрСиббанк» щодо надання йому квитанції платіжного термінала недержавною мовою неправомірними та зобов`язання відповідача надавати позивачу усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою.

Позов обґрунтовує тим, що розраховуючись банківською карткою у закладі громадського харчування ПП «Констанція», він отримав квитанцію про оплату карткою іноземною мовою. Вказує, що не давав відповідачу згоди на надання квитанцій іншою мовою, окрім державної. Відтак, відповідачем порушено його права, тому він звернувся до суду за захистом своїх порушених конституційних прав, просить ухвалити рішення, яким визнати дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо надання йому квитанції платіжного термінала недержавною мовою неправомірними, зобов`язати відповідача надавати позивачу усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо надання ОСОБА_1 квитанції платіжного термінала недержавною мовою неправомірними. Зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» надавати ОСОБА_1 усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки рішення місцевою радою за місцем знаходження робочого органу відповідача про використання іноземної мови, як регіональної мови, не приймалось, а іншого нормативного акту, в тому числі Національного банку України на загальному рівні не було, крім того доказів про домовленість між сторонами про те, що про визнання прийнятною позивачем іноземної мови у спірних правовідносинах відповідачем надано не було, то підстав для оформлення таких, які видаються споживачу іншою мовою, ніж державною у відповідачів не було, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що постачальник платіжних послуг зобов`язаний забезпечити відповідність мови паперових документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів мові, яка була вибрана користувачем на екрані платіжного пристрою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог надавати ОСОБА_1 усі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою, або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що такий спосіб захисту, як зобов`язання ПАТ «УкрСиббанк» в подальшому видавати всі наступні квитанції платіжних терміналів українською мовою не передбачений діючим законодавством і суперечить статті 15 ЦК України.

Також ПАТ «УкрСиббанк» вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанції не взято до уваги того факту, що позивачем не представлено жодних вагомих, переконливих і належних доказів та не доведено у суді, що відповідач буде порушувати, не визнавати або оспорювати право позивача на отримання державною мовою інформації у квитанціях під час здійснення операцій з переказу коштів з використання платіжних терміналів, так як між позивачем та відповідачем ще не виникли майбутні зобов`язальні правовідносини.

Заявник вказує на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було взято до уваги те, що у місті Львові було оновлено версію програмного забезпечення з максимальною можливістю фіксації інформації на українській мові про проведений картковий платіж. На підтвердження вище вказано до матеріалів справи було додано квитанцію № 2854 від 23 січня 2017 року.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_1 у поданих запереченнях на касаційну скаргу зазначив, що касаційна скарга відповідача є необґрунтованою та така, що підлягає відхиленню.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Личаківського районного суду міста Львова.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 травня 2018 року справу № 463/4152/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 розраховуючись банківською карткою у закладі громадського харчування ПП «Констанція», отримав квитанцію про оплату карткою на іноземній мові.

Платіжний термінал, яким позивачу була видана квитанція про здійсненні оплати товару був переданий ПАТ «УкрСиббанк» ПП «Констанція» на підставі договору еквайрінгу № 3746705 від 14 березня 2014 року.

Термінал є апаратно-програмним комплексом, призначеним для виконання операцій з магнітними і мікропроцесорними картками міжнародних платіжних систем в режимі безпосереднього зв`язку з процесінговим центром.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі статтей 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до частини першої статті 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законом про мови.

У відповідності до частини другої статті 7 Закону України «Про засади державної мовної політики» у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені мови: російська, білоруська, болгарська, вірменська, гагаузька, ідиш, кримськотатарська, молдавська, німецька, новогрецька, польська, ромська, румунська, словацька, угорська, русинська, караїмська, кримчацька.

Згідно із частиною третьою статті 7 цього Закону до кожної мови, визначеної у частині другій цієї статті, застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення.

За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території.

Право ініціювання питання щодо застосування заходів, спрямованих на використання регіональних мов або мов меншин, належить також мешканцям території, на якій поширена ця мова.

Відповідно до частини першої та другої статті 18 цього Закону в економічній і соціальній діяльності державних підприємств, установ та організацій основною мовою є державна мова, а також вільно використовуються російська та інші регіональні мови або мови меншин. В економічній і соціальній діяльності об`єднань громадян, приватних підприємств, установ та організацій, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності та фізичних осіб вільно використовується державна мова, регіональні мови або мови меншин, інші мови.

Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що відносини з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 18-1 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувачем платіжної системи є юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи.

Абзац перший пункту 3 розділу VІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операції з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» - операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України або якщо платіжний пристрій дає користувачу технічну можливість здійснити вибір мови на його замовлення.

Постачальник платіжних послуг зобов`язаний забезпечити відповідність мови паперових документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів мові, яка була вибрана користувачем на екрані платіжного пристрою.

Крім того, відповідно до частини другої та третьої статті 8 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої мовні права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожному гарантується право на захист у відповідних державних органах і суді своїх мовних прав і законних інтересів, мовних прав і законних інтересів своїх дітей, на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, юридичних і фізичних осіб, якими порушуються мовні права і свободи людини і громадянина.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки рішення місцевою радою за місцем знаходження робочого органу відповідача про використання іноземної мови, як регіональної мови, не приймалось, а іншого нормативного акту, в тому числі Національного банку України на загальному рівні не було, крім того доказів про домовленість між сторонами про те, що про визнання прийнятною позивачем іноземної мови у спірних правовідносинах відповідачем надано не було, то підстав для оформлення таких квитанцій, які видаються споживачу іншою мовою, ніж державною у відповідачів не було, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача видавати йому усі наступні квитанції українською мовою, однак такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством, є безпідставними, оскільки законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статтей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Також Верховний Суд погоджується із висновками попередніх інстанцій, що постачальник платіжних послуг зобов`язаний забезпечити відповідність мови паперових документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів мові, яка була вибрана користувачем на екрані платіжного пристрою.

Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставино про те, що у листопаді 2016 року було оновлено версію програмного забезпечення з максимальною можливістю фіксації інформації на українській мові про проведений картковий платіж є необґрунтованим, оскільки квитанція № 2854 від 23 січня 2017 року, яка наявна в матеріалах справи не спростовує висновків судів попередніх інстанцій та вимог позовної заяви.

Підсумовуючи вищенаведене Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська