Справа № 308/4072/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Довжанин В.М.

секретар Фозекош І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Зоя Володимирівна про визнання договору відступлення права вимоги недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Зоя Володимирівна про визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 29.03.2018 року, ОСОБА_2 листом пред'явлено ОСОБА_1 вимогу щодо сплати коштів на підставі договору відступлення прав вимоги від 19.02.2018 року. Посилається, що зазначений договір відступлення права вимоги від 19.02.2018 року суперечить вимогам законодавства України, що обумовлює незаконність вимог ОСОБА_2 Зазначає, що ОСОБА_2 не надано жодного доказу, який підтверджував би право на отримання платежів за даним кредитним договором, зокрема генерельну ліцензію на здійснення валютних операцій. В спірному договорі взагалі не зазначено суму, право вимоги якої відступлено Банком ОСОБА_2 та суму, що підлягає до сплати ОСОБА_2 на користь банку, тобто в порушення вимог законодавства України не визначено умови, які входять до змісту даного договору. Також в договорі про відступлення права вимоги не зазначено та не перераховано яких саме боржників. Крім того, відповідачами не виконано вимоги пункту 8.5 договору іпотеки № 014/1228/2/12193/1 від 25.03.2008 року про обов'язкове повідомлення іпотекодержателем про відступлення прав вимоги іпотекодавця письмово у п'ятиденний строк. У зв'язку з вищевикладеним, позивач вважає, що договір не відповідає вимогам законодавства України. Враховуючи вищенаведене, просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 19.02.2018 року укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.

11 грудня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Крім того, представник позивача - ОСОБА_5 подав заяву про відкладення розгляду у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання такої причини неявки в судове засідання поважної.

Представник відповідача - ПАТ «Фідобанк» у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. 08 червня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Посилається, що 12.01.2018 року на офіційній платформі електронних торгів ProZorro. Продажі, повторно оголошено аукціон з продажу майна банків по лоту в ФГВ -Q8236b19997 з індентифікатором аукціону UA-EA-2018-01-12-000030-c. ОСОБА_2 приєднавшись до регламенту як фізична особа, подано 22.01.2018 року закриту пропозицію на участь у вказаному аукціоні з продажу майна банку ПАТ «Фідобанк» та сплачено гарантійний внесок за участь у торгах у розмірі 67779,29 грн. через ТОВ «Держзакупівлі« онлайн, який призначений на 23.01.2018 року. В результаті проведеного 23.01.2018 року аукціону, в якому взяли участь два учасника, відповідачем ОСОБА_2 було запропоновано найвищу ціну за вказаний лот та визнано переможцем вказаних торгів. 25.01.2018 року ОСОБА_2 підписаний протокол електронних торгів № UA-EA-2018-01-12-000030-c, який надалі також підписали оператор та замовник електронного аукціону. 15.02.2018 року ОСОБА_2 перерахував за придбаний лот повну оплату. В подальшому, 19.02.2018 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Фідобанк» був укладений нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором. У даному випадку ОСОБА_2 як новий кредитор має права первісного кредитора щодо стягнення боргу, а тому перехід права вимоги до Нового кредитора не є фінансовою послугою. А тому ОСОБА_2 не укладав з ОСОБА_1 кредитний договір, а також не надавав позичальнику жодних кредитних коштів. Згідно до пункту 1 Додатку № 1 Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами від 19.02.2018 року до Нового кредитора перейшло право вимоги за заборгованістю станом на 19.02.2018 року у розмірі 479652,33 грн. Таким чином в задоволення позову просить відмовити. ( а.с. 43-47).

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Зоя Володимирівна в судове засідання не з'явилася.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19.02.2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги, за яким відступлено право вимоги за зобов'язаннями клієнтів, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/1228/2/12193 від 25.03.2008 року та договором іпотеки № 014/1228/2/12193 від 25.03.2008 року, відповідно до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.с. 65-67).

Як вбачається з матеріалів справи, новий кредитор - ОСОБА_2 направив боржнику та іпотекодавцеві ОСОБА_1 письмову вимогу за кредитним договором № 014/1228/2/12193 від 25.03.2008 року та договором іпотеки № 014/1228/2/12193 від 25.03.2008, в якій зазначено, що станом на 19.02.2018 року сума заборгованості по договору складає 479 652, 33 грн. та повідомлено про необхідність сплатити борг протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с. 13-14).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач зазначає, що в тексті договору відсутні відомості щодо якого саме боржника відбувається відступлення права вимоги, відсутні відомості про отримання ОСОБА_2 ліцензії на здійснення фінансових послуг.

З огляду на це суд враховує наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

У відповідності до положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Як роз'яснено в пункті 8 зазначеної Постанови, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Таким чином, виходячи з предмету спору, позивач не є стороною оспорюваного нею правочину, позивачем недоведено факту порушення її прав і законних інтересів, позивачем не було надано жодного доказу чи обґрунтування, що передбачені ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 203 ЦК України для визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачами під час укладення оспорюваного договору та угоди до нього було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача про визнання оспорюваного правочину недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, позивач не надав достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Зоя Володимирівна про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст.203, 212, 215, 216, 512, 516 Цивільного кодексу України , суд,-

у хвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Зоя Володимирівна про визнання договору відступлення права вимоги недійсним - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18 січня 2019 року.

Головуючий В.М. Довжанин