Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 752/10405/15-ц

провадження № 61-7529св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, та публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року у складі суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд») про стягнення пені.

Позов мотивовано тим, що 22 березня 2013 року між нею та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого відповідач продав їй майнові права на квартиру АДРЕСА_1. Того ж дня на виконання пункту 3.2 вказаного договору нею сплачено 99 % вартості майнових прав у розмірі 996 318 грн 29 коп. Вказувала, що відповідачем порушено умови пунктів 6.1, 6.2 договору купівлі-продажу майнових прав від 22 березня 2013 року, а саме: не введено в експлуатацію будинок до закінчення другого кварталу 2014 року та не повідомлено про дату передачі будинку під заселення.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що за неналежне виконання своїх зобов'язань ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання. Так, сума невиконаних зобов'язань відповідача дорівнює вартості оплачених майнових прав на квартиру, а саме: 996 318 грн 29 коп.

Зазначала, що згідно з пунктом 4.2. договору купівлі-продажу майнових прав наявні підстави для стягнення з відповідача пені за неналежне виконання товариством взятих на себе зобов'язань за цим договором у розмірі 0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнень позивач просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 липня 2014 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 60 675 грн 78 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 60 675 грн 78 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» неналежним чином та несвоєчасно виконувало свої зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав, внаслідок чого наявні підстави для стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 липня 2014 року по 29 лютого 2016 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 40 151 грн 63 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне введення будинку в експлуатацію з підстав, передбачених пунктом 6.1 договору. Пункт 6.1 договору регламентує характеристики житлового будинку, в якому зазначено також відомості про запланований термін введення будинку в експлуатацію, і не регламентує відповідальності сторін, отже, правові підстави для стягнення пені за цим пунктом договору відсутні. Зобов'язання про передачу майнових прав на квартиру ОСОБА_1 і порядок їх передачі визначені пунктами 1.4, 6.2 договору та відповідальність сторін за неналежне виконання договору передбачено пунктом 4.2 договору. ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», отримавши 23 грудня 2014 року сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта, в порушення вимог пункту 6.2 договору не повідомило позивача про дату передачі будинку під заселення, що є неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, тому пеня за неналежно виконане зобов'язання має обчислюватися з 23 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд під час розгляду справи не в повній мірі з'ясував усі обставини справи, висновки суду не ґрунтуються на всебічному та об'єктивному дослідженні обставин справи. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для стягнення пені за невиконання пункту 6.1 договору, оскільки невідповідність будинку технічним характеристикам є порушенням зобов'язань за договором. Відповідачем порушено термін введення будинку в експлуатацію, тому невиконання зобов'язання щодо введення об'єкта в експлуатацію у строк, передбачений пунктом 6.1 договору, є істотним для виконання договору в цілому, оскільки порушує виконання усіх інших зобов'язань відповідача за договором.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що повідомлення позивача про дату введення будинку в експлуатацію не є грошовим зобов'язанням, тому відсутні підстави для стягнення пені. Пенею є вид неустойки, яка забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання зобов'язання, тому у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки у відповідача перед позивачем не існувало грошового зобов'язання. Позивачем не надано належних доказів неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині неповідомлення про введення будинку в експлуатацію, протягом строку з 23 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року. Також, судом не було надано оцінки тому факту, що 28 грудня 2015 року позивачем було здійснено доплату за фактично збудовану площу, що свідчить про обізнаність позивача про введення будинку в експлуатацію та здійснення обмірів відповідною організацією.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

08 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - частковому задоволенню.

Суди установили, що 22 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №862/РН-К, за умовами якого ОСОБА_1 придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 3.1 вказаного договору визначено, що на дату підписання цього договору вартість майнових прав на квартиру складає 1 006 326 грн 27 коп., виходячи з вартості майнових прав у перерахунку на 1 кв. м - 9 531 грн 41 коп.

Відповідно до пункту 3.2 договору покупець зобов'язується здійснити оплату 99 % вартості майнових прав у розмірі 996 318 грн 29 коп., що складає 104,53 кв. м, протягом шести банківських днів після підписання цього договору у строк до 01 квітня 2013 року. Решту вартості майнових прав на квартиру, що залишились не оплаченими, покупець оплачує після обмірів органом, що проводить технічну інвентаризацію, та отримання технічного паспорту на квартиру за ціною майнових прав у перерахунку на 1 кв. м, яка діяла на момент здійснення покупцем останнього поточного платежу за цим договором. Оплата має бути здійснена покупцем протягом 10 банківських днів з дня отримання від компанії відповідного повідомлення.

22 березня 2013 року ОСОБА_1 сплачено 99 % вартості майнових прав у розмірі 996 318 грн 29 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 22 березня 2013 року.

Сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта видано 23 грудня 2014 року.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачем порушено пункт 6.1 договору купівлі-продажу майнових прав №862/РН-К від 22 березня 2013 року, а саме: не введено в експлуатацію будинок до закінчення другого кварталу 2014 року, а тому з відповідача на її користь підлягає стягненню пеня за період з 01 липня 2014 року по 29 лютого 2016 року.

Згідно пункту 6.2 договору компанія, як особа, яка виконує функції замовника/забудовника будівництва об'єкта будівництва в особі співробітників управління продажу, після завершення його спорудження та ведення в експлуатацію зобов'язується повідомити покупця засобами телефонного зв'язку або письмовим повідомленням, як власника майнових прав на квартиру, яка є частиною об'єкта будівництва, про дату передачі будинку під заселення протягом тридцяти календарних днів з дати отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництва об'єкта.

Пунктом 4.2. договору купівлі-продажу майнових прав від 22 березня 2013 року сторони передбачили, що у разі неналежного виконання своїх зобов'язань компанія сплачує покупцю пеню в розмірі 0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначені умови договору погоджені сторонами, не оспорені.

Щодо доводів ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» про відсутність підстав для стягнення пені за невиконання відповідачем зобов'язання, яке не є грошовим, необхідно зазначити таке.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

За правилами частин першої, третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною другою статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Таким чином, у пункті 4.2 договору сторони з урахуванням принципу свободи договору вільно, на власний розсуд визначили, що компанія сплачує покупцю пеню у розмірі 0, 01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

У цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов'язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах, оскільки у законодавстві відсутня безпосередня та недвозначна заборона на відступлення від вимоги щодо визначення у договорі розміру пені за порушення виключно грошових зобов'язань.

Разом з тим, встановивши факт порушення відповідачем умов договору (пунктів 6.1, 6.2 суд першої інстанції та пункту 6.2 апеляційний суд), суди не врахували, що, обчислюючи пеню в розмірі 0, 01 % за кожен день прострочення, позивач поклала в основу своїх розрахунків сплачену нею за договором суму грошових коштів у розмірі 1 006 326 грн 27 коп., тобто 99 % вартості майнових прав на спірну квартиру.

Проте пунктом 4.2 договору зазначений розмір пені підлягає обрахунку не від цієї суми, а від суми неналежно виконаного зобов'язання. Така сума позивачем не визначена, її розмір належним чином не обґрунтований і доказів на її підтвердження суду не надано.

При цьому зазначені умови пунктів 6.1 та 6.2 договору, з підстав порушення яких позивач просила стягнути пеню, не містять грошової оцінки (суми) зазначених у ньому зобов'язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 757/39364/15-ц (провадження № 61-5917сво18). Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, Верховний Суд не встановив.

Ураховуючи викладене, суди всупереч зазначеним положенням закону та умовам договору не звернули уваги на те, що умови договору не містять положень щодо визначення порядку обрахунку суми пені за прострочення окремих зобов'язань, у тому числі зобов'язань, що передбачені умовами пунктів 6.1, 6.2 договору, та дійшли необґрунтованого висновку про можливість стягнення суми пені, що помилково визначений позивачем, виходячи з розміру оплати 99 % від суми її зобов'язання перед ПАТ «ХК «Київміськбуд».

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи те, що у позові відмовлено, судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг підлягають стягненню із позивача на користь заявника.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» 667 грн 71 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 728 грн 10 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик