КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
11 березня 2019 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду заяву ОСОБА_4, подану представником Незвіським Дмитром Ярославовичем, про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником Незвіським Дмитром Ярославовичем, на рішення Голосїівського районного суду м. Києва у складі судді Хоменко В.С., ухвалене 06 грудня 2018 року в м. Київ, за заявою ОСОБА_6, що діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, -
В грудні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4, встановивши йому заходи обмеження прав та поклавши на нього обов'язки.
Рішенням Голосїівського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року заяву ОСОБА_6 задоволено частково, встановлено наступні заходи обмеження прав ОСОБА_4 та покладено на нього наступні обов'язки: заборонити наближатися на відстань ближче 500 м. до місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6, до місця роботи ОСОБА_6, заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_7 та ОСОБА_6, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб; обмежувальний припис видано строком на 6 місяців.

Заінтересована особа ОСОБА_7 через представника Незвіського Д.Я., не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року та відмовити в задоволенні заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову. Відмовлено ОСОБА_6, що діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, заінтересована особа ОСОБА_4, в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Судові витрати, понесені ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги в розмірі 528,60 грн., компенсовано за рахунок держави.

11 лютого 2019 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_4, подана представником Незвіським Д.Я., про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій заявник просив вирішити питання розподілу всіх судових витрат у справі, включаючи судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 15000 грн.

Для розгляду даної заяви із Голосїівського районного суду м. Києва було витребуваносправу № 752/25278/18, яка надійшла до Київського апеляційного суду 25 лютого 2018 року.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

З урахуванням положень ст. 270 ЦПК України апеляційний суд не вбачав необхідності викликати сторони для вирішення питання про судові витрати, а тому розглянув дане питання без виклику зазначених осіб.

Від заявника ОСОБА_6 05 березня 2019 року надійшло заперечення на заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, згідно якого прийняття додаткових доказів після ухвалення Київським апеляційним судом постанови у справі жодним чином не обґрунтоване, а тому такі докази не можуть бути взяті судом до уваги, в тому числі, і при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення.

Зазначала, що в матеріалах справи відсутня копія договору або витяг з договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 16 липня 2018 року № 33, на який адвокат Незвіський Д.Я. посилається як на підставу вимог про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Виявляється неможливим встановити будь-які умови договору, серед іншого, умови про порядок визначення вартості та оплати правових послуг, а також зафіксований договором обсяг повноважень у справі, реквізити сторін договору тощо.

Крім того, докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано без дотримання норм ст. 137 ЦПК України, оскільки такі мали бути подані під час апеляційного провадження до закінчення судових дебатів у справі. На момент проведення судового засідання скаржник та його представник не були позбавлені можливості долучити вказані документи, оскільки рахунок на оплату гонорару адвоката датується 04 січня 2019 року, а дублікат квитанції та меморіальний ордер - 08 січня 2019 року.

Вказувала також на неспівмірність заявленого розміру витрат на правову допомогу із передбаченими законом критеріями.

Вирішуючи заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи заявник ОСОБА_6 на підставі п. 12-1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису не сплачувала судовий збір.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, частиною 3 ст. 350-5 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Оскільки розділ ІV ЦПК України доповнено главою 13 «Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису» на підставі Закону України № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року, який набрав законної сили 07 січня 2018 року, а отже пізніше, ніж загальні приписи ЦПК України щодо судових витрат, відтак ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України має пріоритетну дію над ч. 1 ст. 137 ЦПК України, і у разі доведеності судових витрат вони мають бути віднесені на рахунок держави, а не покладені на заявника.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В апеляційній скарзі на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року ОСОБА_4 наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які заінтересована сторона (скаржник) очікує понести (понесла) у зв'язку із розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, складається з витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката та становить 12000 грн.

Повідомлено, що докази розміру фактично понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката будуть подані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів з дня ухвалення рішення суду (а. с. 80 - 81).

До заяви про ухвалення додаткового рішення у справі представником скаржника надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, рахунок на оплату гонорару адвоката від 04 січня 2019 року, копію квитанції про сплату гонорару адвоката від 08 січня 2019 року і копію меморіального ордеру від 08 січня 2019 року.

Детальний опис робіт містить наступні види правової допомоги: ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 752/25278/18 - 2 години, ціна за одну годину 1000 грн., загальна сума 2000 грн.; складання апеляційної скарги - 4 години, ціна за годину 2000 грн., загальна сума 8000 грн.; участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції - 2 години, ціна за годину 2500 грн., загальна сума 5000 грн., всього 15000 грн. (а. с. 171).

Враховуючи час видачі рахунку на оплату гонорару адвоката (04 січня 2019 року) та квитанції про сплату гонорару адвоката (08 січня 2019 року), апеляційний суд приходить до висновку, що скаржник та його представник не були позбавлені можливості долучити вказані докази до закінчення судових дебатів у справі, які відбулися 05 лютого 2019 року, а отже докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подані із порушенням вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із тим, із наданого опису робіт вбачається його очевидна невідповідність фактично витраченому представником часу, зокрема згідно зазначеного опису ознайомлення адвоката Незвіського Д.Я. з матеріалами цивільної справи № 725/25278/18 зайняло у останнього 2 години, натомість аркуш справи 122 містить заяву адвоката про ознайомлення з матеріалами справи, яке відповідно до наявних відміток, відбулося 17 січня 2019 року з 17 год. 00 хв. до 17 год. 10 хв., та зайняло лише 10 хвилин замість зазначених двох годин.

Також, відповідно до протоколу судового засідання від 05 лютого 2019 року, вказане судове засідання тривало з 10 год. 45 хв. до 12 год. 18 хв., тобто в загальній кількості 1 годину 23 хвилини замість декларованих представником скаржника двох годин.

Крім того, всупереч ч. 2 ст. 137 ЦПК України скаржником не надано копії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 16 липня 2018 року, на який скаржник посилається як на підставу вимог про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. Відтак, виявляється неможливим встановити будь-які умови договору, серед іншого, умови про порядок визначення вартості та оплати наданих послуг за ведення відповідної судової справи (почасова оплата, фіксована сума тощо), а також встановлений договором обсяг повноважень адвоката у справі, у якій надається правнича допомога, порядок прийняття-передачі наданих послуг тощо.

Таким чином, фактичний обсяг наданих адвокатом Незвіським Д.Я. послуг і виконаних робіт є меншим, ніж зазначений в детальному описі робіт, а відповідність розрахунку їх вартості умовам договору про надання правничої допомоги є недоведеною.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення та стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу не знайшла своє підтвердження під час її розгляду, докази на підтвердження розміру понесених судових витрат подані із порушенням вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України, а отже заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 137, 141, 246, 270, 350-5, 381 - 384, 386, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_4, подану представником Незвіським Дмитром Ярославовичем, про ухвалення додаткового рішення у справі залишити без задоволення.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді :