ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 644/4455/17

провадження № 22-ц/818/3738/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Кісь П.В., Яцини В.Б.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Шевченка С.В.,

у с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила припинити стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.11.2016 на користь її батька - ОСОБА_2 стягнуті аліменти з її матері - ОСОБА_3 на утримання позивачки як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на контрактній основі у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 13.09.2016 і до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років або до припинення навчання. На виконання рішення суду від 24.11.2016 судом був виданий виконавчий лист. Підставою стягнення аліментів на користь батька на утримання ОСОБА_1 було те, що після припинення спільного проживання батьків у жовтні 2015 року, позивач залишилася проживати разом з батьком. Однак, починаючи з червня 2017 року і по теперішній час, позивач проживає окремо від батька. Матеріально позивач знаходиться на утриманні матері - ОСОБА_3 та бабусі й дідуся. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні позивача, але продовжує безпідставно отримувати аліменти на її утримання. Крім того, з липня 2017 року позивач припинала навчання в Харківському національному економічному університеті ім. С. Кузнеця.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 13.09.2016 і до досягнення нею 23 років або до припинення навчання.

Рішення суду мотивоване тим, що змінилися обставини, що були підставою для стягнення аліментів. Зазначене є підставою для припинення стягнення присуджених періодичних платежів, оскільки на теперішній час позивач припинила навчання та проживає окремо від батька ОСОБА_2 , а одержувач аліментів, батько позивача, матеріально її не утримує.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, ухвалення рішення суду з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити, виключити з мотивувальної частини рішення речення: «Починаючи з червня 2017 року і по теперішній час ОСОБА_1 проживає окремо від відповідача. Відповідач не приймає участі у матеріальних витратах на позивача та продовжує отримувати аліменти на утримання ОСОБА_1 ». Доповнити мотивувальну частину рішення суду реченням наступного змісту: « ОСОБА_3 неналежним чином виконує батьківський обов`язок щодо утримання дітей, має заборгованість зі сплати аліментів за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2016 року по справі 644/7360/16-ц».

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона знаходиться на утриманні матері ОСОБА_3 , бабусі та дідуся. ОСОБА_3 проживає в іншій країні та неналежним чином виконує свій обов`язок щодо сплати аліментів на неповнолітню та повнолітню дитину, має заборгованість. ОСОБА_2 здійснює витрати щодо матеріального забезпечення доньки. Отже, факт встановлений судом в оскаржуваному рішенні про те, що ОСОБА_2 продовжує отримувати аліменти на утримання ОСОБА_1 не відповідає дійсним обставинам та спростовується матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_1 зобов`язана утримувати майно, що належить їй на праві власності, але оплату комунальних послуг в належній позивачу квартирі здійснює відповідач, що свідчить про те, що він її матеріально утримує.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.11.2016 у справі № 644/7360/16-ц на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_1 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на контрактній основі, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 13.09.2016 й до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років або до припинення навчання (а.с. 8 - 10).

Згідно даних копії витягу з наказу з Харківського національного економічного університету ім. С. Кузнеця №777-с від 10.07.2017 ОСОБА_1 з 10.07.2017 за власним бажанням відрахована з університету ( а.с. 11).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для припинення стягнення з ОСОБА_3 аліментів на повноліттю дитину тому, що вони стягуються тільки за умови продовження дитиною навчання.

Суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував при вирішенні спору норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги стосуються обставин, що були встановлені судом під час розгляду справи, і на думку апелянта, не відповідають дійсності.

А саме, ОСОБА_2 на згодний із посиланням суду на те, що починаючи з червня 2017 року і по теперішній час ОСОБА_1 проживає окремо від нього. Оскільки 29.02.2016 між колишнім подружжям ОСОБА_5 укладений договір, у якому визначене місце проживання ОСОБА_1 з батьком.

Судова колегія вважає зазначений аргумент апеляційної скарги необґрунтованим.

25 ківтня 2016 року ОСОБА_1 виповнилося 18 років і з цього часу вона як повнолітня дієздатна особа вправі самостійно вирішувати питання щодо місця свого проживання.

Згідно даних позовної заяви фактичне місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ( а.с. 2 - 4).

Тоді як ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними його паспорту (а.с. 12).

Таким чином, адреси місця проживання сторін у справі не збігаються, тому суд правильно встановив, що ОСОБА_1 проживає окремо від батька.

Довід апеляційної скарги щодо помилкового посилання суду на те, що ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги повнолітній доньці знайшов своє підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги.

А саме, згідно довідки Райффайзен Банк Аваль від 19.09.2017, довідок про історію по картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 було випущено платіжну картку НОМЕР_2 ** НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 і остання розпоряджалася грошовими коштами, що знаходилися на цьому картковому рахунку у період з березня 2016 року по липень 2017 року ( а.с. 145 - 153).

Зазначені документи спростовують твердження позивачки, які суд вважав доведеними, щодо не отримання матеріальної допомоги від батька.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.12 , частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК позивачка не надала суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підствердження не надання їй матеріальної допомоги ОСОБА_2 .

Оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, судова колегія врахувала надані ОСОБА_2 докази щодо прийняття ним учасі у матеріальних витратах на ОСОБА_1 та дійшла до висновку про те, що встановлена судом обставина: « … - відповідач матеріально не утримує повнолітню доньку» не відповідає обставинам у справі.

Судова колегія не вбачає підстав для доповнення рішення суду про припинення стягнення аліментів за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.11.2016 по справі № 644/7360/16 - ц даними щодо неналежного виконання ОСОБА_3 обов`язку утримувати дітей та наявності у неї заборгованості зі сплати аліментів заазначеним рішенням суду, оскільки встановлення зазначеної обставини знаходится поза межами пред`явленого ОСОБА_1 позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку суду першої інстанції, що обґрунтовано викладені в мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 є частково обґрунтованою, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення наступного твердження: « …..відповідач матеріально не утримує повнолітню доньку». В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково тільки в частині виключення мотивів, що були підставою для задоволення позову ОСОБА_1 , підстави для перерозподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 3, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення наступне твердження: « …..відповідач матеріально не утримує повнолітню доньку».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина