ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8916/13-ц Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/48/19 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

секретар - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні скарги, постановлену суддею Ромазаном В.В., повний текст якої складено 7 жовтня 2018 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про арешт майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільський РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області), в якій просив скасувати постанову старшого державного виконавця Деревянчук Х.О. від 18 травня 2018 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №56399625, відкритого на підставі виконавчого листа №607/8916/13-ц, виданого 12.11.2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором №251850-CRED від 22.09.2008 року в сумі 53 316,15 грн та судового збору у розмірі 533,17 грн.

Скаргу обґрунтовано тим, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року провадження у справі №607/8916/13-ц за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до нього про стягнення кредитної заборгованості закрито, а відтак відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника. Крім цього, стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким скаргу задовольнити. Вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом порушено норми матеріального та процесуального права, неправильно визначено обставини справи, висновки суду не містять правового аналізу, не враховують доказів скаржника і його посилань на відповідні норми закону і судову практику, порушено рівність сторін у судовому процесі. Судом не встановлено, чи виконавчий лист надсилався скаржнику. Не погоджується з оцінкою судом його доводів щодо ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з"явилися та не повідомили суд про причину неявки, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За таких обставин, відпровідно до норм ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2013 року у справі №607/8916/13-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №251850-CRED від 22.09.2008 р. в сумі 53 316,15 грн. та судовий збір в розмірі 533,17 грн.

В порядку виконання вказаного рішення суду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 12 листопада 2013 року видано виконавчий лист №607/8916/13-ц.

16 грудня 2013 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №41230926.

25 червня 2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки стягувачем не авансовані витрати на проведення виконавчих дій.

Вказаний виконавчий лист був повторно пред"явлений до виконання, 18 листопада 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49333255 з приводу примусового виконання виконавчого листа №607/8916/13-ц від 12 листопада 2013 року.

15 березня 2017 року виконавчий документ знову був повернутий стягувачу без виконання.

Виконавчий лист втретє був пред"явлений до виконання та 18 травня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56399625 з приводу примусового виконання виконавчого листа №607/8916/13-ц від 12 листопада 2013 року.

Цього ж дня старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Деревянчук Х.О. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №56399625.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом положень частин першої, другої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент видачі виконавчого документа) виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (частина друга статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого документа).

Відповідно до Перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон України №1404-VIII), який набрав чинності 4 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Враховуючи, що виконавчий лист №607/8916/13-ц від 12 листопада 2013 року двічі пред'являвся стягувачем до виконання протягом річного строку (до набрання чинності Законом України №1404-VIII), тому перебіг строку пред'явлення виконавчого документа до виконання переривався та розпочинався заново після кожного пред"явлення до виконання.

Після набрання чинності Законом України №1404-VIII виконавчий документ втретє був пред"явлений до виконання у передбачений цим законом строк.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання не було пропущено.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2018 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 18 травня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56399625.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, правомірність постанови державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження № 56399625 від 18 травня 2018 року не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, при відкритті 18 травня 2018 року виконавчого провадження № 56399625 старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Деревянчук Х.О. правомірно та в межах Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно оцінив його доводи щодо ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року, якою провадження у справі №607/8916/13-ц закрито, а відтак відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника, колегія суддів оцінює критично, так як суд першої інстанції вірно зазначив про те, що ухвала про закриття провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження не може слугувати підставою для задоволення скарги ОСОБА_1, оскільки до втрати судового провадження у зв"язку з подіями, що мали місце у Тернопільському міськрайонному суді в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року, судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості набрало законної сили, був виданий виконавчий лист та пред"явлений до виконання у встановленому законом порядку та у передбачені законом строки.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов"язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, порушення рівності сторін у судовому процесі, неправильного визначення обставин справи, відсутність у судовому рішенні правового аналізу, не врахування доказів скаржника і його посилань на відповідні норми закону і судову практику, колегія суддів оцінює критично, так як зазначенні доводи є голослівними та безпідставними, апелянтом не зазначено, у чому полягало порушення норм процесуального права, рівності сторін у судовому процесі, які зазначені ним докази не враховані.

Суд першої інстанції надав мотивовану оцінку кожного аргументу, зазначеного ОСОБА_1 у скарзі. У жодному судовому засіданні ОСОБА_1 чи його представник не були присутніми.

Суд вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та прийшов до законного та обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуюча

Судді