Номер провадження: 22-ц/813/3901/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_6 - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про звернення стягнення на майно,

встановив:

07 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_6 - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, та, уточнивши свої позовні вимоги 28 вересня 2018 року, просила стягнути з відповідачів грошові кошти за завдану позивачці матеріальну і моральну шкоду у загальному розмірі 149 961,66 грн. в межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом звернення стягнення на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (т.1, а.с.179-182).

Позивачка обгрунтовувала вимоги тим, що згідно з вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 13.08.2015 року з ОСОБА_7 було стягнуто на користь позивачки 36852,56 грн. матеріальної та 70000,00 грн. моральної шкоди,які вона, посилаючись на вимоги ст.ст.625, 1231, 1281, 1282 ЦК України, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, просила стягнути з відповідачів як спадкоємців ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідачів та відповідачка ОСОБА_1 вимоги позову не визнали та пояснили, що було відкрито два виконавчі провадження, які закриті у зв`язку зі смертю боржника і позивачу про це було достовірно відомо, тому шестимісячний строк звернення позивача до спадкоємців пропущено без поважних причин.

При цьому відповідач ОСОБА_1 надала суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказала, що постановами державного виконавця ВП 49282661 та ВП № 49282616 від 16 лютого 2016 року за її заявами були закінчені вказані виконавчі провадження у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_7 , який являвся сином відповідачів ОСОБА_8 (т.1, а.с.126-128). Виконавчі листи були повернуті стягувачу ОСОБА_3 .

Однак, не дивлячись на це, ОСОБА_3 в березні 2016 року вдруге звернулась до Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції з виконавчими листами, у зв`язку з чим виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 грошових коштів були вдруге відкриті, за номерами ВП №50631938 та ВП № 50631784.

Однак, державний виконавець Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції 23.06.2016 року знову виніс постанови у ВП №50631938 та ВП № 50631784 про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_7 і повернув виконавчі листи стягувачу ОСОБА_3 .

Таким чином, на час смерті боржника ОСОБА_7 вирок Суворовського районного суду м. Одеси, яким з ОСОБА_7 було стягнуто на користь ОСОБА_3 36 582,56 грн. матеріальної і 70 000 грн. моральної шкоди, не виконаний.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 через свого представника адвоката Гаврилюк Ю.І., ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року, та постановлення нового - про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї (т.2, а.с.12-16), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 13.08.2015 року з ОСОБА_7 було стягнуто на користь позивачки ОСОБА_3 36 852,56 грн. матеріальної та 70 000,00 грн. моральної шкоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, у зв`язку з чим 23.06.2016 року державний виконавець вдруге виніс постанови у ВП №50631938 та ВП № 50631784 про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку із смертю боржника.

Разом з тим, дізнавшись про смерть боржника, позивачка, яка є стягувачем за виконавчими провадженнями, постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень не оскаржила, із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні не зверталася.

У подальшому, а саме: 23.08.2017 року позивачка ОСОБА_3 надіслала заяву до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. про висування вимог до спадкоємців померлого боржника (т.1, а.с.73).

Листом від 23.08.2017р. нотаріус повідомила позивачку про те, що її вимоги направлені спадкоємцям (т.1, а.с.77, 78).

Проте, із вимогою про погашення боргу спадкодавця ОСОБА_7 разовим платежем, позивачка особисто до спадкоємців ОСОБА_7 не зверталась.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Крім того, ст. 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Також слід зазначити, що згідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час здійснення виконавчих дій, у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Разом з тим, за змістом п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час здійснення виконавчих дій, виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Аналогічні норми містить і Закон України «Про виконавче провадження», у редакції на час звернення позивачки до суду та розгляду даної справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок виконання судового рішення, яким встановлено порушення зобов`язання та стягнуто борг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення, яким стягнуто грошові кошти, не трансформує правовідносини, які існували між кредитором та боржником (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України) у зобов`язання, яке виникає на підставі рішення суду (ч.5 ст. 11 ЦК України).

Тобто рішення суду у виниклих правовідносинах тільки констатує факт неналежного виконання зобов`язання боржником, із рiшення суду зобов`язальнi правовiдносини не виникають, оскiльки вони виникають з актiв цивiльного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рiшення суду лише пiдтверджує наявнiсть чи вiдсутнiсть правовiдносин i вносить у них яснiсть та визначеннiсть.

Зазначені обставини свідчать про те, що у даному випадку у спадкоємців боржника не виникло нових правовідносин із кредитором спадкодавця у зв`язку із невиконанням боржником судового рішення, а отже позивач фактично звернувся до суду з позовом про повторне стягнення боргу зі спадкоємців боржника за неналежне виконання спадкодавцем свого обов`язку (договору) перед кредитором.

Таким чином, враховуючи те, що ст.ст. 1281, 1282 ЦК України не регулюють виниклі правовідносини, а також те, що застосування цих норм можливе за наявності невиконаного боргового зобов`язання у спадкодавця - боржника кредитора, та за відсутності судового рішення про стягнення суми боргу, суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, суд правильно зазначив, що після ухвалення судового рішення про стягнення боргу з боржника на користь кредитора, кредитор, після смерті боржника, має право на задоволення своїх позовних вимог в порядку виконання судових рішень, що врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в той час як боржнику ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належала лише частина вказаної квартири, яка не виділена в натурі, що підтверджується листом приватного нотаріуса ОМНО ГТУЮ в Одеській області Джулай1 С.В. від 11.05.2016 року, № 144/02-14 (т.1, а.с.69).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги, який є представником позивача ОСОБА_3 - адвокат Гаврилюк Ю.І., не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.12.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С Комлева

Т.В. Цюра