Провадження №4-с/522/248/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича протиправними та скасування постанов, за участю стягувача - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича та скасування постанов про стягнення з боржника винагороди та про арешт майна та коштів боржника. В обґрунтування своїх вимог, скаржник зазначив, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа № 2-11849/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Заочним рішенням від 10.12.2010 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» були задоволені, вирішено стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 383 128 гривень 60 копійок, а також витрати за оплату державного мита в розмірі 1 700,00 гривень та витрат за інформаційно-технічне забезпечення цивільного процесу в розмірі 120,00 гривень.

27.06.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-11849/10, виданий 07.11.2018 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» грошових коштів.

Крім того, в той же день було прийнято постанову про арешт майна та коштів боржника, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Таким чином, як зазначає скаржник, приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження, а в подальшому - прийнято постанови про арешт майна та стягнення винагороди, на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення до виконання якого сплив ще в 2013 році, що порушує права та інтереси скаржника.

Також скаржник просить суд поновити строк для звернення до суду із відповідною скаргою.

До судового засідання з`явився представник скаржника, надала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, надавши заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом у судовому засіданні встановлено, що в провадженні Приморського районного суду перебувала справа №2-11849/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 . Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №M L-501/231/2006 від 19.06.2006 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1

10.12.2010 року судом у вказаній справі було прийнято заочне рішення про задоволення вимог позивача. Суд вирішив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 383 128 грн. 60 коп., витрати за оплату державного мита в розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення цивільного процесу в розмірі 120 грн. 00 коп.

Скаржник стверджує, що про вказане рішення суду відповідачу відомо не було, будь-якої поштової кореспонденції із суду на адресу ОСОБА_1 не надходило, судові повістки, копія заочного рішення ним не отримувались.

В липні 2019 року ОСОБА_1 стало відомо, що на все належне йому рухоме та нерухоме майно, зокрема - банківські рахунки, було накладено арешт.

08.07.2019 скаржнику від свого представника стало відомо, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. перебуває виконавче провадження №59428988, в якому ОСОБА_1 є боржником, а ПАТ «ОТП Банк» - стягувачем. Того ж дня, представник скаржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Тобто, про порушення своїх прав скаржник дізнався 08.07.2019.

Судом встановлено, що 27.06.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-11849/10, виданий 07.11.2018 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором №M L-501/231/2006 від 19.06.2006 року у розмірі 383128 гривень 60 копійок, а також витати за оплату державного мита в розмірі 1700,00 гривень та витрати за інформаційно-технічне забезпечення цивільного процесу в розмірі 120,00 гривень.

В той же день приватним виконавцем було прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця.

Крім того, в той же день було прийнято постанову про арешт майна та коштів боржника, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 433000,00 грн.; накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів на суму 433000,00 грн., з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках боржника.

Дослідивши фактичні обставини та наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скаржника з огляду на наступне.

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 11 Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Частина перша статті 12 Закону встановлює, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, частина друга вказаної статті встановлює, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

За статтею 233 ЦПК (в редакції на момент прийняття заочного рішення від 10.12.2010 року), заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 11 Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Частина перша статті 12 Закону встановлює, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, частина друга вказаної статті встановлює, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

За статтею 233 ЦПК (в редакції на момент прийняття заочного рішення від 10.12.2010 року), заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2010 року набрало законної сили 21.12.2010 року. Відповідно, з урахуванням положень ч.2 ст. 12 Закону, трирічний строк для виконання цього рішення починає свій відлік з 21.12.2010 року. Таким чином, трирічний строк для пред`явлення виконавчого документу спливає 21.12.2013 року. Натомість, стягував звернувся до приватного виконавця лише в червні 2019 року, тобто більше ніж через 5 років після прийняття рішення.

При цьому, відповідно до п.2 ч.4 ст. 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи з вищевикладених обставин, випливає, що приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження, а в подальшому - прийнято постанови про арешт майна та стягнення винагороди, на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення до виконання якого сплив ще в 2013 році.

Таким чином, вказані постави та сам факт відкриття виконавчого провадження порушує права та інтереси скаржника, а тому мають бути скасовані.

Крім того, судом встановлено, що Банк (стягувач) із заявою про поновлення строку для звернення виконавчого документу до виконання до суду не звертався, такий документ у матеріалах виконавчого провадження відсутній, а протилежного доведено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК).

Стаття 451 ЦПК встановлює, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скаржнику необхідно поновити строк для звернення до суду з відповідною скаргою, а скарга підлягає задоволенню.

Керуючись вищевикладеним та ст. ст. 81,260, 447-453 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича протиправними та скасування постанов, за участю стягувача - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» - задовольнити.

Поновити строк ОСОБА_1 на звернення до суду з відповідною скаргою.

Скасувати постанову від 27.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження №59428988, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Дмитром Миколайовичем.

Скасувати постанову від. 27.06.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню №59428988, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Дмитром Миколайовичем.

Скасувати постанову від 27.06.2019 року про арешт майна та коштів боржника по виконавчому провадженню №59428988, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Дмитром Миколайовичем.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя