У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

копія
Справа № 401/3296/19 Провадження № 2/401/1154/19

02 грудня 2019 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Мельничика Ю.С., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, третя особа Світловодська міська державна нотаріальна контора, про скасування арешту, накладеного на квартиру та стягнення суми відшкодування заподіяної моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування арешту, накладеного на квартиру та стягнення суми відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Позивач в обґрунтуванні позову зазначає, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . З отриманної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо, що державним реєстратором виконавчого комітету Світловодської міської ради 07.06.2017 було внесено запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1458996, яким накладено арешт на вищезазначену квартиру, на підставі постанови АЕ № 313310 від 21.10.2004, виданої Світловодською міською державною виконавчою службою. На підставі відповіді Світловодського МРВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області зазначає, що у виконавчій службі відсутні виконавчі провадження щодо нього, відсутні відомості щодо виконавчого провадження, в рамках якого накладався арешт на його майно. Крім того, зазначає що незаконними діями державного реєстратора, яким було накладено арешт за неіснуючим виконавчим провадженням, йому заподіяно моральну шкоду. У зв`язку із цим вважає, що підстави для арешту його майна відсутні, та просить:

- припинити обтяження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом скасування арешту квартири, накладеного на підставі постанови АЕ № 313310 від 21.10.2004, виданої Світловодською міською державною виконавчою службою, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20773623, реєстраційний номер обтяження 1458996 в порядку відновлення порушеного права та без сплати будь-яких встановлених зборів за реєстраційну дію;

- стягнути з виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області 50000 грн. на його користь у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч.1 ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, а тому її слід залишити без руху з таких підстав.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

У разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов`язаний з їх підприємницькою діяльністю.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Відповідно до статті 130 ЦПК при проведенні попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться, то при підготовці справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зокрема, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту, постанови про арешт коштів чи майна боржника, вироку, рішення суду або іншого органу, на виконання яких проводився опис і арешт, матеріали, що є в кримінальній справі щодо належності описаного майна і джерел коштів на його придбання, документи про право власності на майно, кредитні зобов`язання, реєстраційні посвідчення, паспорти та інші документи, що видаються на це майно.

На позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України (далі ЦК) трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна.

У разі пред`явлення позову про зняття арешту з майна з пропущенням установленого законом строку на заявлення таких вимог, суддя не вправі з цих підстав відмовити у відкритті провадження у справі. Поважність причин пропущення позовної давності та наслідки цього необхідно вирішувати в установленому законом порядку (стаття 267 ЦК).

При оскарженні рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо накладення арешту на майно судам слід звертати увагу на строки звернення до суду з відповідною скаргою, визначені статтею 385 ЦПК та нормами Закону про виконавче провадження (наприклад, статті 26, 57).

Вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.

Ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, на які посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв`язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у цій справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підстави (обставини, якими обґрунтовувались вимоги) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК).

У резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння.

При цьому, відповідно до п.4, п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Вказані вимоги статті 175 ЦПК України позивачем, ОСОБА_1 , не виконанні, в позовній заяві не перераховані факти, які потребують доказування, зокрема, позивачем позов подано до кількох відповідачів, проте не зазначено зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки №167631061 від 22.05.2019, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження №1458996, у виді арешту нерухомого майна за об`єктом: АДРЕСА_2 , власником яого є ОСОБА_1 , та який зареєстровано 11.11.2004 р. Світловодською міською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, на підставі постанови АЕ № 313310 від 21.10.2004, виданої Світловодською міською державною виконавчою службою.

При цьому, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження №20773623, зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Світловодської міської ради Долгим В.О., який було перенесено 07.06.2017 р. з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, про що свідчить відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В позовній заяві позивач посилається на те, що незаконними діями державного реєстратора, яким було накладено арешт за неіснуючим виконавчим провадженням, йому заподіяно моральну шкоду. Проте позивач не зазначає, якими саме незаконними діями державного реєстратора йому заподіяно матеріальну шкоду, оскільки первинне обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстроване Світловодською міською державною нотаріальною конторою, а реєстратором було прийнято рішення, що стосується тільки перенесення чинного запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який функціонував до 01.01.2013 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, згідно п.6, 7, 8 Наказу Мінстерства юстиції України від 14.12.2012 № 1844/5 про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна,- перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об`єкт нерухомого майна або суб`єкта речових прав, їх обтяжень.

Державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об`єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об`єкта.

За результатом перенесення записів щодо об`єкта нерухомого майна, наявних у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, державний реєстратор робить у відповідних реєстрах відмітку про перенесення відомостей таких записів.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вказані вимоги позивачем, ОСОБА_2 , при зверненні до суду з позовною заявою виконано не було, зокрема не надано доказів які б вказували з якого часу позивач набув право власності на арештовану квартиру.

Відповідно до ч.5 статті 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи суд зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 не містять виклад обставин, якими позивач обгрунтовує вимоги щодо зняття застосованих обтяжень.

Також, позивачем не надано (не зазначено) доказів, що він на час звернення до суду є власником квартири АДРЕСА_1 . Також, позивачем не надано доказів, що відпали підстави застосованих обтяжень, а саме: що позивачем виконано зобов`язання, або вказані зобов`язання припинені.

Отже, позивачем не зазначено переліку доказів, що підтверджують вказані обставини та які суд має безпосередньо дослідити в судовому засіданні для перевірки доведеності позовних вимог із зазначених питань.

Без зясування вказаних питань у справі не може бути ухвалене законне і обгрунтоване рішення.

Окрім того, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Позивачем на підтвердження розміру річного доходу додано довідку про розмір отриманої пенсії за січень 2019 - вересень 2019 року, проте доказом щодо річного доходу є довідка про доходи з Державної фіскальної служби України за повний 2018 календарний рік.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у клопотанні позивача про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Суд враховує, що прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні до суду заяви по суті справи, зокрема позовної заяви в новій редакції, або її уточнення чи доповнення, з виправленими недоліками, зазначеними в даній ухвалі суду, та наданні всіх доказів, які підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у клопотанні позивача про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Світловодського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, третя особа Світловодська міська державна нотаріальна контора, про скасування арешту, накладеного на квартиру та стягнення суми відшкодування заподіяної моральної шкоди, залишити без руху.

Запропонувати позивачу привести позов у відповідність до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, виправити недоліки позову, які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали, протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик