П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня2019 року

м. Київ

Справа № 452/3296/16-ц

Провадження № 14-582цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року (у складі судді Кунцік О. С.) та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року (судді Шандри М. М., Бойко С. М., Струс Л. Б.) в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, третя особа - Самбірське управління Державної казначейської служби України Львівської області, про стягнення коштів,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі - Самбірське ОУПФУ, ПФУ відповідно), третя особа - Самбірське управління Державної казначейської служби України Львівської області (далі - Самбірське УДКСУ), у якому просив стягнути з відповідача невиплачену пенсію у розмірі 110 тис. 270 грн 89 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року зобов'язано управління ПФУ в м. Самборі Львівської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 як інваліду третьої групи державної та додаткової пенсії відповідно до вимог статей 50, 54, частини третьої статті 67 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-IV) за період з 22 травня 2008 року до виникнення обставин, з якими закон пов'язує припинення або обмеження права на таке.

Рішення суду набуло чинності, виконавчий лист пред'явлено до виконання.

На виконання вказаного судового рішення, за період з 22 травня 2008 року по 22 липня 2011 року позивачу нараховано 110 тис. 270 грн 89 коп., проте зазначена сума відповідачем виплачена не була.

Посилаючись на те, що діями відповідача йому заподіяна шкода в зазначеному вище розмірі, на підставі частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просив позов задовольнити та стягнути на його користь 110 тис. 270 грн 89 коп.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто із Самбірського ОУПФУ на користь ОСОБА_3 суму нарахованої та невиплаченої пенсії у розмірі 110 тис. 270 грн 89 коп.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що нараховані кошти позивач не отримав з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому ці кошти підлягають примусовому стягненню з відповідача на користь позивача на підставі частини першої статті 1166 ЦК України.

У серпні 2017 року Самбірське ОУПФУ звернулося з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просило скасувати ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу вмотивовано тим, що, покладаючи на Самбірське ОУПФУ обов'язок з виплати на користь ОСОБА_3 суми нарахованої та невиплаченої пенсії суд належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, безпідставно застосувавши статтю 1166 ЦК України, при цьому не зазначивши в рішенні у чому полягає вина відповідача, протиправність його дій, чи є причинний зв'язок між зазначеним та невиплатою позивачу пенсії.

Заявлені позивачем вимоги підлягають вирішенню в порядку встановленому статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано її матеріали.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII).

Згідно зі статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції згаданого Закону, судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано Верховному Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 28 листопада 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 13 грудня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи в межах підстав оскарження, встановлених статтею 389, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 107 Закону № 1058-IV пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач відповідно до статті 1166 ЦК України посилався на заподіяну відповідачем майнову шкоду, яка полягає у невиплаті пенсії на виконання рішення суду.

Суди встановили, що ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи, отримує пенсію та має право на пільги, передбачені Законом № 796-XII.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року постанову Самбірського міськрайонного суду від 28 січня 2011 року (у справі № 2-а-35/11) скасовано та прийнято нову постанову, якою зобов'язано управління ПФУ в м. Самборі Львівської області здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_3 як інваліда ІІІ групи державної та додаткової пенсій відповідно до статей 50, 54 та частини третьої статті 67 Закону № 796-XII у редакції, яка діяла до 1 січня 2008 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, установленого частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, за період з 22 травня 2008 року до виникнення обставин, з якими закон пов'язує припинення або обмеження права на таке.

23 березня 2016 року на виконання вказаної ухвали Самбірський міськрайонний суд Львівської області видав виконавчий лист № 2-а-35/2011, який предявлено до виконання.

На виконання вказаного виконавчого документа відкрито виконавче провадження ВП № 51325771 щодо виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року.

Постановою державного виконавця від 13 грудня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Згідно з довідкою Самбірського ОУПФУ від 8 вересня 2016 року № 6245/02-17 на виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 16квітня 2013 року ОСОБА_3 за період з22 травня 2008 року по 22липня 2011 року нараховано 110 тис. 270 грн 89 коп.

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання постанови суду, відтак зазначені норми права не застосовуються до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми невиплаченої пенсії, яка нарахована на виконання судового рішення, суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, підлягають застосуванню положення статті 1166 ЦК України.

Законом України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону № 4901-VI установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від

3 вересня 2014 року № 440.

На виконання постанови суду про зобов'язання здійснити позивачу перерахунок пенсії та виплатити заборгованість за нею було відкрито виконавче провадження, відповідач здійснив перерахунок пенсії у розмірі

110 тис. 270 грн 89 коп., а тому стягнення зазначеної суми в цивільній справі на підставі статті 1166 ЦК України є подвійною відповідальністю за одне й те ж зобов'язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Статтею 267 КАСУ (у редакції, яка була чинною на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Отже, зазначеною нормою врегульовано вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, у тому числі щодо стягнення коштів.

У зв'язку з наведеним суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин статтю 1166 ЦК України, повторно стягнувши з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої пенсії.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди неправильно визначили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, що не підлягають застосуванню, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому в силу статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги про те, що заявлені вимоги підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства не ґрунтуються на вимогах закону.

Позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідним адміністративним позовом в установленому порядку.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню та ухвалюється нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, розподілу судових витрат Велика Палата Верховного Суду не здійснює.

Керуючись статтями 400, 402-404, 409, 412, 416 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 1 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, третя особа - Самбірське управління Державної казначейської служби України Львівської області, про стягнення коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. Р. Кібенко О. С. Ткачук
В. С. Князєв В. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська