Постанова

Іменем України

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/29791/17-ц

провадження № 61-37835св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення майна.

Позов обґрунтований тим, що04 травня 2013 року позивач передав відповідачу три скульптури: «Корпоратив» вартістю 3 000,00 дол. США, «Скрипка» вартістю 15 000,00 дол. США, та «Балет» - вартістю 15 000,00 дол. США для продажу в Арт-салоні «New Gallery». Передання скульптур було оформлене накладною від04 травня 2013 року№ 7.

Вважав, що між сторонами укладено усний договір комісії, за яким відповідач як комісіонер зобов`язався за дорученням позивача як комітента за плату продати скульптури від свого імені, але за рахунок комітента, підтвердженням чого є зазначена накладна. 03 квітня 2015 рокуОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про закриття її галереї на ремонт, у зв'язку з чим потрібно забрати скульптури, однак 04 квітня 2015 року відповідач повернула позивачу лише дві скульптури, а щодо третьої скульптури «Скрипка» пояснила, що не може її знайти. 21 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути скульптуру «Скрипка», або в разіїї продажу передати йому грошові кошти, однак його вимога не виконана. На момент укладення усного договору комісії, підприємницька діяльність відповідача була припинена відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2011рокуу справі №2а-18771/10/2670, а тому, укладаючи договір, відповідач увела позивача в оману, поставивши на накладній печатку зі своїм ім`ям як суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути йому скульптуру «Скрипка» вартістю 15 000,00 дол. США, яку передано ОСОБА_2 04 травня 2013 року згідно знакладною №7

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не довів факту укладення договору комісії між ним та ОСОБА_2 , а накладна від 04 травня 2013року№ 7 не є договором комісії.Найменування, передбачені у цій накладній, одержані салоном-галереєю з проставленням печатки суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , однак відповідачем зазначено фізичну особу ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 скульптуру «Скрипка» (висота 80 см, бронза, мармур) вартістю 15 000,00 дол. США, яку передано ОСОБА_2 04 травня 2013 року згідно з накладною № 7.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що договір комісії між позивачем та відповідачем було укладено шляхом обміну документами, про що свідчить видаткова накладна від 04 травня 2013 року № 7, в якій зазначено найменування товару та його вартість.

У справі відсутні будь-які належні та достатні докази, які свідчили б про те, що вказаний правочин у встановленому законом порядку визнаний недійсним. Відповідач не оспорювала факт одержання від позивача виконаних ним скульптур на виставку в Арт-салоні «New Gallery» та неповернення нею позивачу скульптури «Скрипка». У матеріалах справи немає належних та переконливих доказів повернення ОСОБА_2 позивачу скульптури «Скрипка».

Крім того, відповідач не була належним чином зарахована на роботу до Арт-салону «New Gallery» і не була його працівником, проте особисто отримала від позивача спірну скульптуру для експозиції на виставці, про що оформила накладну, підписала її та поставила на ній свою печатку як суб`єкт підприємницької діяльності, проте після закінчення виставки відповідач не повернула скульптуру позивачу, тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_6 через представника ОСОБА_7 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року, просила скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року, залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. Суд помилково визначився з характером правовідносин, що фактично склалися між сторонами, і при вирішенні спору неправильно застосував статті 1011-1028 ЦК України про договір комісії.

Апеляційний суд безпідставно не врахував те, що у показаннях відповідача як свідка у кримінальній справі вона пояснила, що скульптура «Скрипка» була повернута позивачу іншим працівником салону-галереї «New Gallery» ОСОБА_8 у квітні 2015 року, коли відповідач хворіла, тому вона особисто скульптуру позивачу не повертала.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги, що відповідач не є належним відповідачем у справі.

Позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі накладної від 04 травня 2013 року № 7 позивач передав салону-галереї «New Gallery» три найменування скульптур: «Корпоратив» вартістю 3 000,00 дол. США, «Скрипка» вартістю 15 000,00 дол. США, «Балет» вартістю 15 000,00 дол. США. У накладній зазначено, що ці найменування одержані салоном-галереєю «New Gallery» за підписом керівника, на накладній поставлена печатка суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

03 квітня 2015 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про закриття її галереї на ремонт, у зв`язку з чим потрібно забрати скульптури, однак 04 квітня 2015 року відповідач повернула позивачу лише дві скульптури, а щодо третьої скульптури - «Скрипка» - пояснила, що не може її знайти.

21 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення скульптури «Скрипка», або у разі її продажу повернення грошових коштів у розмірі 15 000,00 дол. США, однак зазначену вимогу відповідач не виконала.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у Подільському районному управлінні Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0002300, відкрите відповідно до заяви позивача від 07 квітня 2015 року.

Із приєднаної до справи копії протоколу допиту відповідача як свідка у кримінальній справі відомо, що вона не оспорює факт одержання від позивача виконаних ним скульптур на виставку в Арт-салон «New Gallery» та неповернення нею позивачу скульптури «Скрипка».

Відповідач у даному протоколі допиту вказувала, що вона офіційно не була працівником зазначеного салону, а працювала там на добровільних началах, як волонтер.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у накладній від 04 травня 2013 року № 7 передбачено найменування скульптур і їх вартість.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами укладено договір комісії, згідно з яким ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла для реалізації в Арт-салоні «New Gallery» три скульптури, в тому числі і скульптуру Скрипка» вартістю 15 000, 00 дол. США.

Презумпцією правомірності правочину, яка закріплена у статті 204 ЦК України, передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанцій про задоволення позову, оскільки у справі немає доказів, які свідчили б, що укладений між сторонами договір комісії з реалізації скульптур було визнано недійсним.

Також матеріали справи не містять жодних достатніх та переконливих доказів того, що відповідач повернула позивачу скульптуру «Скрипка» на його вимогу.

Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо того, що відповідач не є належним відповідачем у справі, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно не врахував те, що у показаннях відповідача як свідка у кримінальній справі вона пояснила, що скульптура «Скрипка» була повернута позивачу іншим працівником салону-галереї «New Gallery» ОСОБА_8 у квітні 2015 року, коли відповідач хворіла, а тому вона особисто скульптуру позивачу не повертала, є безпідставним, оскільки суд апеляційної інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду апеляційної інстанцій не впливають, оскільки не спростовують встановлені ним обставини справи, а Верховний Суд не має повноважень встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є необгрунтованими.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постановиАпеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко