Справа № 658/4229/18
(провадження № 2/658/270/19)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Под'ячевої І.Д.,

при секретарі Бердніковій С.В.,

розглянувши в місті Каховка у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 110704 грн. 69 коп..

В обґрунтування позову зазначається, що 11 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на січень 2018 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 110704 грн. 69 коп..

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві та на підставі наданих на вимогу суму документів.

Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, одночасно зазначивши, що позов не визнає, оскільки в ПАТ КБ «ПриватБанк» оформлювала депозитну картку, на яку сама вносила кошти, будь-який кредитний договір не оформлювала та кредитну картку не отримувала. Також відповідачем зазначено, навіть якщо Банк вважає, що надавав кредитні кошти, остання операція за карткою відбулась у грудні 2012 року, тобто шість років тому, сплили всі строки позовної давності, який відповідач також просить застосувати до спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Так, судом встановлено, що 11 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір, згідно якого відповідач отримує «Сберкнижку (ДЕПОЗИТ)» (а.с. 10, 51).

З умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позивача під час укладання договору ознайомлено.

Протягом 2012 - серпня 2018 років АТ КБ «ПриватБанк» нараховував відповідачу проценти за користування карткою та кредитним лімітом, а також пеню та штрафи у зв'язку за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 189249 грн. 66 коп..

Банк звернувся до суду із вимогами про стягнення 110704 грн. 69 коп., оскільки, як зазначено в позовній заяві, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості за кредитом, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом (а.с. 6).

Сума заборгованості складається з наступних складових: 2641 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 108063 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. (за період з 10 травня 2012 року по 29 січня 2018 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 647 ЦК України договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 638 Кодексу встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як встановлено матеріалами справи, Банком (кредитодавцем) до суду надано лише Анкету-заяву на отримання ОСОБА_1 депозитної картки (Сберкнижка).

Анкети-заяви на отримання кредитної картки позивачем до суду не надано.

Одночасно банком до суду надано виписку по рахунку відкритому на відповідача та довідку із зазначенням номерів кредитних карт, які видавались на ім'я ОСОБА_1 Банком.

Так, з наданого до суду розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що останню операцію за карткою відповідачем здійснено у грудні 2012 року, тобто знято певну суму кредитного ліміту. Декілька депозитних операцій здійснювались у 2013 року.

За таких даних, у відповідача право вимоги по останній кредитній операції виникло у січні 2013 року.

Відповідач звернулась до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Як зазначено в постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року в справі № Справа № 444/9519/12

« Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань»

56. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

57. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

58. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

59. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

60. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

61. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.».

Як встановлено матеріалами справи, у Банка виникло право примусового стягнення з відповідача кредитних коштів, за останньою операцію у січні 2013 року, тобто після спливу льотного періоду, кредитних коштів.

Банк, навіть у разі наявності підстав для стягнення кредитної заборгованості з відповідача, звернувся із позовною заявою до суду лише у серпні 2018 року, тобто через п'ять років після виникнення права вимоги.

Оскільки загальний строк позовної давності складає - три роки, а про інше сторони не домовлялись, Банк звернувся до суду поза межами строків позовної давності встановлених Цивільним кодексом України, а саме ст. 257, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості, як за основним так і за похідними вимогами.

З урахуванням всього вищезазначеного, та з урахуванням пропуску строку позовної давності позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 258-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 110704 грн. 69 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под'ячева