Провадження № 2/127/3046/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в серпні 2019 року звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , починаючи з 28.09.1998 року перебував на квартирному обліку на загальних підставах, з 19.09.2011 року на позачерговій черзі та починаючи з 28.10.2013 року перебував на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 НГ України.
На підставі Протоколу № 6 Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України від 03.06.2015 року позивача було знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 згідно Наказу МВС від 27.07.2007 року № 278. Відповідно до п. 3.21. причиною зняття з квартирного обліку в 2015 році було те, що позивач був призваний на військову службу по частковій мобілізації згідно з Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» від 18.03.2015 року до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату.
У зв`язку з тим, що до 03.06.2015 року позивач перебував на квартирному обліку військової частини внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ за місцем реєстрації, а призваний на військову службу в зв`язку з мобілізацією до лав Збройних сил України, його було знято з квартирного обліку.
При зверненні до КЕЧ за місцем служби ОСОБА_1 повідомили, що відповідно до законодавства при мобілізації він втратив статус військовослужбовця запасу і повинен знятися з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 та встати на квартирний облік за новим місцем служби при ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак при постановці на квартирний облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було відмовлено.
Перший рапорт про взяття на квартирний облік при ІНФОРМАЦІЯ_3 був в 2015 році. Житловою комісією Вінницького ОВК від 11.09.2015 року було відмовлено ОСОБА_1 , оскільки відповідно до пункту 1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, передбачено організацію забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗС України, крім військовослужбовців призваних на військову службу у зв`язку з мобілізацією. Однак в своєму рапорті позивач не просив забезпечити його житлом, а вказував на той факт, що бажає стати на квартирний облік за новим місцем служби.
Не погодившись з рішенням житлової комісії, ОСОБА_1 21.09.2015 року звернувся з проханням повторно розглянути його рапорт щодо постановки на квартирний облік. Листом від 19.10.2015 року № 11/3155 йому було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю членів житлової комісії, засідання відбудеться в листопаді 2015 року. Про час засідання буде повідомлено додатково.
Жодного повідомлення про дане засідання житлової комісії позивач не отримував і його рапорт про повторний розгляд питання щодо постановки на квартирний облік було проігноровано. Окрім того, ОСОБА_1 наголошував, що бажає бути присутнім при розгляді даного питання.
Не погоджуючись з такими діями, ОСОБА_1 знову звернувся з рапортом про повторний розгляд питання щодо постановки його на квартирний облік за місцем проходження служби в лютому 2016 року. Листом від 15.02.2016 року № 3/509 його було повідомлено про дату проведення засідання житлової комісії вінницького ОВК 19.02.2016 року о 16:30.
Рішенням житлової комісії Вінницької ОВК від 19.02.2016 року за № 38 позивачу було відмовлено в зарахуванні на облік військовослужбовців Збройних Сил України та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Позивач вважає, що дане рішення прийняте житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 19.02.2016 року за № 38 є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства та повинне бути скасоване.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Вважають, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки з рішенням житлової комісії позивача було ознайомлено лише 22.04.2019 року.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в повному обсязі. Надав суду відзив на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що позивач починаючи з 28.09.1998 року перебував на квартирному обліку на загальних підставах, з 19.09.2011 року на позачерговій черзі та починаючи з 28.10.2013 року на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, внутрішні війська Міністерства Внутрішніх справ України. На підставі протоколу № 6 Житлово - побутової комісії в/ч НОМЕР_1 від 03.06.2015 року позивача знято з квартирного обліку в/с 3008 в зв`язку із призовом останнього 18.03.2015 року на військову службу під час мобілізації до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату. 18.03.2015 року наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 47 відповідно до мобілізаційного плану майора ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату. У вересні 2015 року позивач звернувся до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом про зарахування на чергу для поліпшення житлових умов при Вінницькому обласному військовому комісаріаті. 11.09.2015 року житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_6 , розглянувши рапорт позивача на засіданні, дійшла висновку щодо відмови майору ОСОБА_1 в зарахуванні останнього на облік осіб для поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі п.1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 (зі змінами). В лютому 2016 року позивач вдруге звернувся до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом про зарахування на чергу для поліпшення житлових умов при Вінницькому обласному військовому комісаріаті. 19.02.2016 року житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_6 , повторно розглянула рапорт позивача на засіданні та дійшла висновку щодо відмови майору ОСОБА_1 в зарахуванні останнього на облік осіб для поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_3 з тих самих підстав. 07.04.2016 року майора ОСОБА_1 , звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 31.03.2016 № 124 з військової служби у запас відповідно до пп. «є» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 1 Указу Президента України від 25.02.2016 №115/2016, наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.04.2016 № 50 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 . Враховуючи вище викладене, Вінницький обласний військовий комісаріат діяв в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 починаючи з 28.09.1998 року перебував на квартирному обліку на загальних підставах, з 19.09.2011 року на позачерговій черзі та починаючи з 28.10.2013 року на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, внутрішні війська Міністерства Внутрішніх справ України.

18.03.2015 року наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 47 відповідно до мобілізаційного плану майора ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату.

На підставі протоколу № 6 Житлово - побутової комісії в/ч НОМЕР_1 від 03.06.2015 року ОСОБА_1 знято з квартирного обліку в/с 3008 в зв`язку із призовом останнього 18.03.2015 року на військову службу під час мобілізації до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату.

У вересні 2015 року позивач звернувся до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом про зарахування на чергу для поліпшення житлових умов при Вінницькому обласному військовому комісаріаті.

11.09.2015 року житлова комісія Вінницького ОВК, розглянувши pапорт позивача на засіданні, дійшла висновку щодо відмови майору ОСОБА_1 в зарахуванні останнього на облік осіб для поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі п.1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 (зі змінами).

21.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся з проханням повторно розглянути його рапорт щодо постановки на квартирний облік.
Листом від 19.10.2015 року № 11/3155 ОСОБА_1 було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю членів житлової комісії, засідання відбудеться в листопаді 2015 року. Про час засідання буде повідомлено додатково.
Листом від 15.02.2016 року № 3/509 ОСОБА_1 було повідомлено про дату проведення засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 19.02.2016 року о 16:30.
Рішенням житлової комісії Вінницької ОВК від 19.02.2016 року за № 38 ОСОБА_1 було відмовлено в зарахуванні на облік військовослужбовців Збройних Сил України та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов на підставі п.1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 (зі змінами).

07.04.2016 року майора ОСОБА_1 , звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 31.03.2016 № 124 з військової служби у запас відповідно до п. «є» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 1 Указу Президента України від 25.02.2016 №115/2016, наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.04.2016 № 50 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату.

Суд звертає увагу, що право на повагу до житла розпочинається з права бути зарахованим на квартирний облік, як необхідної передумови для подальшого здійснення права на отримання житла у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби.

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування -у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
06.09.2019 року представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав суду клопотання про застосування строків позовної давності у даній цивільній справі.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення ним рішення.

Рішенням житлової комісії Вінницької ОВК від 19.02.2016 року за № 38 ОСОБА_1 було відмовлено в зарахуванні на облік військовослужбовців Збройних Сил України та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов на підставі п.1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 (зі змінами).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 № 38 від 19.02.2016 року на засіданні житлової комісії були присутні: майор ОСОБА_3 , підполковник ОСОБА_4 , підполковник ОСОБА_5 , майор ОСОБА_6 , підполковник ОСОБА_7 , майор ОСОБА_1 .

Тому суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що ним не пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки він особисто був присутній на засіданні житлової комісії 19.02.2016 року, що позивач підтвердив в судовому засіданні і йому було відомо про відмову в зарахуванні на облік військовослужбовців Збройних Сил України та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. При цьому пояснення позивача, що він не був присутній на завершенні розгляду заяви, не можуть бути підставою для визнання строку як такого, що не пропущений, оскільки позивач в судовому засіданні пояснив, що комісія була налаштовано негативно проти нього, що свідчить, що позивач усвідомлював відмову в задоволенні його заяви.
Також 26.02.2016 року ОСОБА_1 на його адресу: АДРЕСА_1 , було направлено витяг з протоколу від 19.02.2016 року. Доказів того, що позивач протягом 3 років з лютого 2016 року по квітень 2019 року звертався до відповідача з вимогою отримати рішення суду не надано. Системні звернення позивача до відповідача з вимогою поновити на квартирному обліку, відмова в задоволенні рапорту позивача на засіданні житлової комісії від 11.09.2015 року та участь позивача в засіданні житлової комісії 19.02.2016 року в сукупності свідчать, що позивач про порушення своїх прав мав довідатися та довідався 19.02.2019 року.
Оскільки рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 № 38 було прийнято 19.02.2016 року, а ОСОБА_1 звернувся до суду 08.08.2019 року, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної даності звернення до суду.

Таким чином, враховуючи вказані вимоги закону та зважаючи, що позивач пред`явив даний позов із пропуском строку позовної давності, не просив суд про його поновлення, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити саме з цих підстав.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 5, 10-13, 19, 1, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач Вінницький обласний військовий комісаріат, адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя