КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня2019 року м. Київ

Справа №373/779/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/15580/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області постановлену під головуванням судді Залеської А.О.04 жовтня 2019 року в м. Переяслав-Хмельницькому, у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 16 травня 2017 року у справі №373/779/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення їй строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 16 травня 2017 року відмовлено та залишено без розгляду заяву про перегляд заочного рішення.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує на те, що заочне рішення за адресою зареєстрованого чи фактичного місця проживання відповідача не направлялось та не надходило, копію вказаного рішення суду представником відповідача було отримано 09 вересня 2019 року та 24 вересня 2019 року подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Однак, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення заяви без розгляду виходив з того, що представник відповідача пропустив 10-ти денний строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, ухваленого в 2017 році. Такий висновок суду представник відповідача вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки посилання суду першої інстанції на п. 13 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, як на підставу відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення є недоречним і незаконним. Представник відповідача подала заяву про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції, а норма п. 13 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України стосується апеляційного перегляду судового рішення. Крім того, вказує на те, що з моменту подачі заяви про перегляд заочного рішення повинні застосовуватися норми ЦПК України, які діють на момент провадження у справі, тобто на момент подачі заяви, незалежно від того, коли виникло спірне правовідношення, а тому представником відповідача не пропущено 20-ти денний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення встановлений положеннями ст. 284 ЦПК України. Також зазначає про те, що суд першої інстанції обмежив відповідачу доступ до правосуддя, та порушив ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь 3% річних за невиконання грошового зобов`язання - 6421,16 грн; суму інфляційних втрат - 53178,33 грн та 596,00 грн судового збору.

Представником відповідача 24 вересня 2019 року подано до суду першої інстанції заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд вищевказаного заочного рішення, в якій представник просила скасувати заочне рішення. Заява мотивована тим, що відповідач не отримувала від суду жодної кореспонденції щодо розгляду цивільної справи, в тому числі і заочного рішення, яке не було направлено їй на адресу зареєстрованого місця проживання. Вона, як представник за довіреністю, отримала заочне рішення безпосередньо в суді 09 вересня 2019, а тому просить поновити строк на подання заяви про скасування заочного рішення в порядку ч.3 ст. 284 ЦПК України з урахуванням п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2147-VIII.

Відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи вказану заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку не є поважними та такими, які давали б підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно п. 13 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст. 127 ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції 18 жовтня 2016 року відкрито провадження у вищевказаній справі (а.с.76).

Після повернення справи з апеляційного суду Київської області, який відхилив скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року про відкриття провадження у справі, судові повідомлення про час та місце розгляду справи направлялись ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням одночасно на обидві адреси, які були відомі суду: за зареєстрованим місцем її проживання та за відомим фактичним місцем проживання.

Однак, поштова кореспонденція, направлена на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ( АДРЕСА_1 ), поверталась з поштовою відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 53, 79, 87, 120, 129). Поштова кореспонденцію, яка направлялась за фактичним місцем проживання відповідача ( АДРЕСА_2 ), була нею отримана, зокрема, вона була повідомлена про розгляд справи призначений на 16 травня 2017 року (а.с. 24, 38, 62, 111, 121, 128,137).

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`являлась, заперечень на позов не надала, судові повідомлення про час та місце судових засідань на 12 квітня 2017 року, 24 квітня 2017 року та 16 травня 2017 року, отримувала завчасно за місцем свого фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ), що підтверджується зворотними повідомленнями (а.с. 121, 128, 137).

За таких обставин судом, за згодою позивача, була розглянута справа у відсутності відповідача та 16 травня 2017 року ухвалено заочне рішення, яке 19 травня 2017 року було направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом за адресою: АДРЕСА_2 . 30 червня 2017 року вказаний вище лист повернувся на адресу суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 150).

29 липня 2019 року представник ОСОБА_1 ознайомилась в суді з матеріалами цивільної справи шляхом зняття фотокопій (а.с. 153).

09 вересня 2019 року представник повторно ознайомилась з матеріалами цивільної справи та отримала належним чином посвідчену копію заочного рішення від 16 травня 2017 року (а.с. 155- 158).

Однак, заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення суду від 16 травня 2017 року представником відповідача подано до суду лише 24 вересня 2019 року (а.с. 161), тобто з пропуском строків встановлених ст. 228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції безпідставно застосовані положення п. 13 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, оскільки представник відповідача подала заяву про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції, а вказана норма стосується апеляційного перегляду судового рішення, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до процесуального закону для відповідача порядок та строки апеляційного оскарження, а також початок їх перебігу, у випадку ухвалення судом заочного рішення, пов`язані з порядком та строками подання заяви про його перегляд.

Посилання представника відповідача на те, що з моменту подачі заяви про перегляд заочного рішення повинні застосовуватися норми ЦПК України, які діють на момент провадження у справі (на момент подачі заяви), незалежно від того, коли виникло спірне правовідношення, а тому ним не пропущено 20-ти денний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення встановлений положеннями ст. 284 ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положення ст. 284 ЦПК України не можуть бути застосовані до заочного рішення, яке ухвалено до набрання чинності Законом 2147-УІІІ, оскільки це змінить порядок та строки перегляду заочного рішення та його апеляційного оскарження, що діяли раніше та буде суперечитиме Перехідним положенням ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не взяв до уваги поважні підстави пропуску строку вказані відповідачем при поданні заяви про перегляд заочного рішення, у зв`язку з чим передчасно постановив ухвалу про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, і тим самим позбавив його можливості оскаржити заочне рішення та обмежив доступ до правосуддя, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи були наведені представником відповідача в заяві про перегляд заочного рішення, які були розглянуті судом першої інстанції та яким була надана відповідна оцінка в ухвалі суду.

Також колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України». Зокрема Європейським судом вказано на те, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті принципу верховенства права. Одним із основоположних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно визначили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів.

Цей принцип означає повагу до остаточності рішень та наполягає на тому, що жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого характеру.

Крім того, у низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992). Законом встановлений певний порядок участі осіб у судовому розгляді, який має бути додержаний. Отже, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з цим, відповідач будучи обізнаною про наявність судового провадження за її участі та будичи повідомленою про судові засідання призначені на 12 квітня 2017 року, 24 квітня 2017 року та 16 травня 2017 року майже два роки не цікавилась провадженням у її справі, тобто недобросовісно користувалась належними їй процесуальними правами та не виконувала процесуальні обов`язки.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишив вказану заяву без розгляду.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 04 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Н.В. Поліщук

А.М. Андрієнко