У х в а л а

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/182/19

провадження № 61-20515ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Всесвіт» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Всесвіт» (далі - ТОВ «Гал-Всесвіт») у зазначеній справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є інвалідом другої групи і відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» має право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту, а відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 17 травня 1993 року № 354 та від 16 серпня 1994 року № 555, - право безкоштовного проїзду у міському та приміському транспорті загального користування.

13 листопада 2018 року касир автостанції, що знаходиться на АДРЕСА_1 , йому відмовив у продажу пільгового (з 50-відсотковою знижкою) квитка для проїзду в автобусі сполученням «Львів-Луцьк», який є маршрутом загального користування (перевізник - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ).

21 грудня 2018 року касир автостанції, яка знаходиться на АДРЕСА_2 , йому відмовив у видачі безкоштовного пільгового квитка для проїзду в автобусі сполученням «Жовква-Львів», який є приміським маршрутом загального користування (перевізник - Львівське Автотранспортне підприємство 14631), крім того, у той же день касиром автостанції «Північний», яка знаходиться у м. Львові на вул. Б. Хмельницького, 225, йому також було відмовлено у видачі безкоштовного пільгового квитка в автобусі сполученням «Львів-Кам`янка-Бузька», який є приміським маршрутом загального користування (перевізник - приватний підприємець «Автотранспортне підприємство «Завада»), внаслідок чого працівниками автовокзалу ОСОБА_1 було завдано майнову шкоду у розмірі 129 грн 72 коп. у зв`язку з придбанням ним квитків без урахування пільг.

Крім того, зазначає, що ТОВ «Гал-Всесвіт» своїми діями та бездіяльністю, також тим, що не надав відповіді на звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», чим завдав йому моральної шкоди.

Ураховуючи викладене просив суд наступне: визнати дії ТОВ «Гал-Всесвіт» щодо відмови у продажу та видачі йому пільгових квитків протиправними; визнати бездіяльність ТОВ «Гал-Всесвіт» щодо ненадання відповіді на його звернення протиправною; зобов`язати ТОВ «Гал-Всесвіт» здійснювати продаж та видачу пільгових квитків відповідно до законодавства України; стягнути з ТОВ «Гал-Всесвіт» на його користь суму на відшкодування майнової шкоди у розмірі 129 грн 72 коп. та на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення тим, що ТОВ «Гал-Всесвіт» як власник автостанцій, здійснюючи продаж квитків в інтересах та на рейси перевізників, з якими укладено договори, є повіреною особою перевізника, на яку договором покладено лише обов`язок продажу квитків на конкретний маршрут і загальну їх кількість, а тому ТОВ «Гал-Всесвіт» не вправі самостійно змінювати ціну та умови пільгового продажу, оскільки їх встановлює перевізник й саме на нього покладено відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року залишено без змін.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявленими є вимоги про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, зазначена справа не підлягає обов`язковому розгляду за правилами загального позовного провадження.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи, ураховуючи незмінність судової практики у цій категорії справ.

Доводи касаційної скарги по суті висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням вище наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Всесвіт» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян