РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2431/18

14 січня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 2007 р. по 2013 р. включно проживала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання у них 25 січня 2008 року народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає разом з нею та знаходится на її утриманні та вихованні.

Реєстрація народження дитини проведена 08.02.2008 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації народжень цього ж числа зроблено відповідний актовий запис за № 31. При цьому відповідач ОСОБА_4 записаний батьком дитини, так як він в добровільному порядку подав заяву про визнання свого батьківства відносно дочки ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час вона проживає разом з неповнолітньою дочкою, а також з неповнолітнім сином від першого шлюбу та перестарілою матірю, підприємницькою діяльністю не займається, земельної ділянки не має, підсобного господарства не веде, працює медичною сестрою в Надвірнянській районній поліклініці, однак її доходів не вистачає, щоб забезпечити дитину всім необхідним, в звязку з чим вона опинилась в скрутному матеріальному становищі.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її потребами не цікавиться.

Відповідач офіційно працює водієм на Львівському холодокомбінаті «Лімо», з чого має стабільний регулярний дохід, тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Крім того він є фізично здоровою людиною, інших утриманців, крім їхніх дітей, у нього немає.

26.11.2018 р. на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовну заяву визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак заперечує проти розміру аліментів, вказаного позивачем, а також не погоджується з обставними, викладеними в позовній заяві.

Так, позивач в позовній заяві зазначає, що він не має інших утриманців. Дані обставини не відповідають дійсності, так як на даний час він проживає разом з матірю ОСОБА_7 в м. Надвірна по вул. Шевченка 76/3, в будинку матері. Мама є особою похилого віку, постійно хворіє, пенсіонерка, отримує мінімальну пенсію. В зв'язку з тим, що його матір отримує мінімальну пенсію, він вимушений її утримувати, також він оплачує всі комунальні послуги за житловий будинок матері, так як проживає разом з матір'ю.

Щодо тверджень позивачки стосовно того, що він не надає будь-яких коштів на утримання неповнолітньої дочки вказує, він з 2013 року не проживає з позивачкою однією сім'єю. Однак після розірвання сімейних стосунків він продовжує надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6. Окрім того, він купує необхідні речі. Про вказані обставини свідчать квитанції про пересилання коштів на адресу позивачки.

Крім того зазначає, що у нього відсутнє як рухоме так і нерухоме майно, власного житла він не має. Так як він працює у м. Львові, то змушений наймати в оренду житло, в звязку з чим додаткові витрати. Також він постійно хворіє.

Він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини, однак сплата аліментів розміром 1/4 частини від його доходу є для нього непосильною.

Вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/8 частини буде відповідати нормам закону і буде такий, що він зможе виплачувати аліменти щомісячно.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просили стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати.

Крім того, позивач зазначила, що відповідачем дійсно добровільно надавалась матеріальна допомога на утримання дитини, однак вона носила не систематичний характер. Також позивач заперечила проти тверджень відповідача про те, що в нього на утриманні знаходиться його мати, та що він сплачує комунальні послуги за її житловий будинок, оскільки матір відповідача є пенсіонером, отримує пенсію, проживає сама, а відповідач проживає в м. Львові.

Представник відповідач в судовому засіданні позовні вимоги у визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, не заперечив проти стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак заперечив проти розміру частки аліментів, зазначеного позивачем, оскільки в такому випадку відповідач буде фактично позбавлений засобів для існування. Просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/5 частини зі всіх видів його заробітку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі в період з 2007 р. по 2013 р. проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

За час спільного проживання у сторін народилася дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 4).

З акту обстеження матеріально-побутових умови проживання, складеного депутатом Надвірнянської міської ради, відомості про забезпеченість житловою площею № 1609 від 22.10.2018 р., виданої КП «Надвірнянський житловик» та довідки про отримані доходи від 21.12.2018 р. № 5895, виданої ЦРЛ Надвірнянського району вбачається, що позивач на даний час проживає разом з неповнолітньою дочкою, підприємницькою діяльністю не займається, земельної ділянки не має, підсобного господарства не веде, працює медичною сестрою в Надвірнянській районній поліклініці, однак її доходів не вистачає, щоб забезпечити дитину всім необхідним. Сімя потребує матеріальної допомоги (а.с. 5-6, 57).

Як вбачається з письмових документів, долучених відповідачем до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 проживає разом з матірю в її будинку матері. Матір відповідача є особою похилого віку, хворіє, перенесла дві операції, пенсіонерка. Відповідач оплачує комунальні послуги за житловий будинок матері, а також орендує житло у м. Львові (а.с. 21-24, 46-50). Також відповідач ОСОБА_4 добровільно надає кошти на утримання неповнолітньої дитини шляхом пересилання коштів на банківський рахунок позивача, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 25-35, 55).

Згідно інформації Територіального сервісного центру № 2641 від 29.12.2018 р. № 2132, за відповідачем ОСОБА_4 зареєстрований транспортний засіб марки «Ford Focus», 2008 року випуску, вид палива бензин, V-1596, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 56).

Відповідач офіційно працює у Приватному акціонерному товаристві «Львівський холодокомбінат» на посаді водія, з чого має стабільний регулярний дохід, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини (а.с. 42).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних длярозвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ч.3 ст.51 Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи наведені обставини суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При визначенні розміру аліментів суд враховує факт перебування дитини на утриманні позивача; вік дитини, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, здоровя дитини, матеріальне становище та стан здоровя платника аліментів, який є фізично здоровим, отримує регулярний дохід, відсутність інших утриманців, тому суд прийшов до висновку, про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що позивач визначила завеликий розмір аліментів, не врахувавши межі фінансових можливостей відповідача, і тому буде достатньо визначити аліментів в розмірі 1/5 частки від його доходів. Разом з тим, доказів на підтвердження фактів, які б дали підстави зменшити розмір аліментів до 1/5 частки, суду не надано.

Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що в нього на утриманні є перестаріла матір, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження здійснення такого догляду. Крім того, матір відповідача є пенсіонером та отримує пенсію на своє утримання. Також суд вважає недоведеними твердження відповідача про відсутність у нього будь-якого рухового майна, оскільки воно спростовується наявною в матеріалах справи довідкою про наявність у відповідача зареєстрованого транспортного засобу.

Суд зазначає, що утримання неповнолітньої дитини є безумовним обов'язком батьків, тому вважає обґрунтованим та законним розмір аліментів в 1/4 частці від доходів відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 1600 грн. витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача згідно квитанції № 0221 серії АЕ від 14.01.2019 р. (а.с. 58), та768 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовільнити.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 12.11.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 1600 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2 жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 18.01.2018 року