Справа № 266/64/19
Провадження № 2/266/392/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про розяснення змісту угоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк (далі Відповідач) про розяснення угоди, а саме акту прийому - передачі бази відпочинку «Волна» від 11.05.2009 р. вказуючи на те, що ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009 р. з забезпечення позову у цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки Позивача було зобовязано передати Базу відпочинку «Волна» на зберігання представнику Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» у тому числі, але не виключно ключі від приміщення та тощо. На виконання даної ухвали сторони 11.05.2009 р. підписали акт прийому - передачі бази відпочинку «Волна», ключів від всіх приміщень,чим підтвердили їх передачу на відповідальне зберігання Відповідачу без будь-яких зауважень. Просив розтлумачити угоду, а саме які та з якого моменту виникли правовідносини між сторонами після підписання вищезазначеного акту, якими нормами законодавства України вони регулюється, визначити час переходу зобовязання по зберіганню бази відпочинку «Волна» між сторонами. Посилався на ЗУ «Про захист прав споживачів» оскільки акт прийому передачі виник у звязку із невиконанням договору споживчого кредиту.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду від 14.01.2019р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.11).

У визначений строк відповідач подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вказавши, що 04.03.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОПТ Банк» та ОСОБА_2 укладений договір №СМ-SME 107/078/2008, відповідно до якого остання отримала 600000 доларів США. Для забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» 04.03.2008 р. було укладено Договір іпотеки (майнової поруки) №PM-SME 107/078/2008, згідно якого Позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме базу відпочинку «Волна», що знаходиться за адресою: Донецька обл., Першотравневий район, смт. Ялта пров. Маяковського, 2-а, яка належить ОСОБА_1 на праві власності. У звязку з невиконанням боржниками своїх зобовязань банк звернувся до Першотравневого районного суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 25.05.09 р. №2-98-09 звернуто стягнення на предмет іпотеки - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором із застосуванням способу реалізації передбачених ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», а саме з правом надання ЗАТ «ОТП Банк» права продажу від імені ОСОБА_1 будь-яким способом з будь-яким покупцем з проведенням справедливої експертної оцінки за загальними правилами. З метою реалізації, в забезпечення ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.09р. база відпочинку «Волна» передана Позивачем представнику Відповідача 1.05.2009 р. за актом прийому передачі, який не є договором зберігання, оскільки в ньому не зазначено жодної істотної умови притаманної договору зберігання. Крім того правовідносини між сторонами по відношенню бази відпочинку «Волна» не потребували додаткового правового регулювання у вигляді укладання окремого договору зберігання, оскільки з 04.03.2008 були врегульовані договором Іпотеки (майнової поруки) №PM-SME 107/078/2008. Вказав, що Верховний Суд розглядаючи справу №266/1313/15-ц за позовом ОСОБА_1 др. АТ «ОТП Банк» про відшкодування завданої шкоди( завданої на думку Позивача на підставі Акту прийому передачі від 11.05.2009 ) у своїй Постанові від 12.12.2018 р. вже дав належну правову оцінку суті правовідносин які виникли між сторонами на підставі цього акту. Передача нерухомого майна згідно з актом прийому передачі не породжує жодних прав та обовязків, характерних для угоди як виду зобовязання, а договір зберігання між сторонами не укладався. Оскільки акт прийому-передачі від 11.05.2009 р. не є правочином який може породжувати права та обовязки характерні для угоди як виду зобовязання між його сторонами, він не підлягає тлумаченню.

Позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив в якому вказав, що Відповідач в своєму відзиві фактично підтвердив, що оформлював та підписував акт прийому-передачі від 11.05.2009 р. відповідно до якого прийняв на відповідальне зберігання майно, зазначене в ньому. Вважає, що акт прийому передачі є договором зберігання, а тому між сторонами виникли правовідносини притаманні для такого договору. Просив розтлумачити угоду відповідно до ст. 213 ЦК України. Позов задовольнити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені наступні обставини, які не заперечуються сторонами, що на виконання ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2019 р. в забезпечення позову по цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 відповідно до акту прийому передачі від 11.05.2009 р. Закритому Акціонерному Товариству «ОТП Банк» було передано на зберігання Предмет Іпотеки База відпочинку «Волна», що знаходиться за адресою Донецька область, Першотравневий район, смт. Ялта, пров. Маяковського, 2а. Майно передано у повному обсязі, зауважень та претензій щодо передачі майна сторони не мають ( а.с. 3,4,5).

Таким чином, акт прийому - передачі від 11.05.2009 р. було складено на виконання ОСОБА_1 рішення суду, а саме ухвали Першотравневого районного суду Донецької області про забезпечення позову від 05.05.2009 р..

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином в розумінні ст. 202 ЦПК України: угоди мають вольовий характер, який виявляється в бажанні осіб встановити права і прийняти обовязки з метою досягнення правового результату.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обовязків за угодою, є виконанням угоди. Таке виконання угоди може оформлюватись окремими документами, складеними сторонами за угодою (накладною, актом прийому-передачі майна та іншими документами), які не породжують самостійних прав чи обовязків, а є лише технічною фіксацією виконання умов угоди, тобто документуванням особами своїх дій з реалізації набутих прав і прийнятих обовязків.

Отже, акти прийому-передачі не породжують жодних прав та обовязків, характерних для угоди як виду зобовязання. В акті прийому-передачі не зафіксовано, які права й обовязки виникають між сторонами, і для якого інституту договірних зобовязань вони характерні.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином в залежності від інституту договірних зобов'язань зміст угоди відрізняється за правами та обов'язками сторін за нею, тобто за своїми істотними умовами.

В акті прийому-передачі відсутні будь-які дані про прийняті сторонами права та обов'язки, тобто відсутні істотні умови, він тільки засвідчує факт отримання майна, послуги, тощо, який відбувся на підставі первісного договору (у даному випадку - на підставі рішення суду).

З огляду на наведене, акт прийому - передачі є документом, що підтверджує виконання рішення суду, яким було зобовязано позивача передати об'єкт на зберігання відповідачу, а останній в свою чергу прийняв його на зберігання.

Крім того Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 р. у справі №266/1313/15-ц ( провадження №61-7914св18) вказав, що акт прийому передачі від 11.05.2009 р. не породжує жодних прав та обовязків, характерних для угоди, як виду зобовязання( а.с. 31-36).

Згідно з приписами ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Таким чином, оскільки акт прийому передачі від 11.05.2009 р. не є правочином, який породжує права та обовязки характерні для угоди як виду зобовязання між сторонами, він не підлягає тлумаченню у розумінні ст.ст. 637, 213 ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

В позовній заяві позивач посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", як споживач, який звернувся за захистом своїх прав.

Відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Оскільки судом встановлено про відсутність предмету позовних вимог, які регулюється ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи те, що при подачі позовної заяви ОСОБА_1 не був сплачений судовий збір, а у задоволені позову відмовлено, суд вважає необхідним відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 213,637 ЦК України ст.ст. 1,2,5,7, 141, 274,278,279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про розяснення змісту угоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, іпн НОМЕР_1 судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Шишилін О. Г.