Справа № 466/7116/17 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2711/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 466/7116/17

Провадження № 22-ц/811/2711/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 рокуу складі судді Луців-Шумська Н.Л.

у справі

за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про визнання майнових прав на майно, повернення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Ірокс» про визнання за ним майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , повернення коштів в сумі 59988грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та повернення коштів в сумі 59988грн. відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвалюючи рішення суд не `ясував усіх обставин справи та не дослідив належним чином доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказує, що 11.06.2013р. між ним та відповідачем ПрАТ «Ірокс» було укладено договір №026/10 від 11.06.2013р. та договір №26/10 підряду будівництва (завершення) об`єкта незавершеного будівництва.

За цими договорами відповідач передає позивачу однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , а позивач оплачує вартість будівельно-монтажних робіт, необхідних для завершення будівництва.

Згідно п. 1.2 Договору за умови виконання замовником своїх зобов`язань по даному Договору повному обсязі, замовник отримує право власності на об`єкт незавершеного будівництва. Плановий термін закінчення будівництва - 4 квартал 2013 року.

Загальна договірна вартість квартири за договором встановлена в розмірі 272 108,00 грн. Вказана сума була повністю оплачена позивачем. У зв`язку із перевищенням фактичної площі квартири (51,4 кв.м.) позивач здійснив доплату її вартості в сумі 91 140,00грн.

Однак, відповідно до п.2.9 Договору позивач перевищив оплату вартості різниці між фактичною та плановою площею квартири на суму 59 988,00, яку просив суд стягнути з відповідача.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволити в повному обсязі.

18 листопада 2019 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 подав суду заяву про відмову від позовних вимог в частині визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року заяву задоволено.

Прийнято відмову ОСОБА_5 від позовних вимог в частині визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 визнано нечинним та закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про визнання майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині оскарження відповідає зазначеним вимогам.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Cудом встановлено, що між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ПАТ «Ірокс» укладено попередній договір №026/10 від 11 червня 2013року та договір №26/10 підряду будівництва (завершення) об`єкта незавершеного будівництва.

За цими договорами відповідач передає позивачу однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , а позивач оплачує вартість будівельно-монтажних робіт, необхідних для завершення будівництва.

Згідно п. 1.2 Договору за умови виконання замовником своїх зобов`язань по даному Договору повному обсязі, замовник отримує право власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Загальна договірна вартість квартири за договором встановлена в розмірі 272 108,00 грн. Вказана сума була повністю оплачена позивачем. У зв`язку із перевищенням фактичної площі квартири (51,4 кв.м.) позивач здійснив доплату її вартості в сумі 91 140,00грн, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів.

Відповідно до довідки про сплату пайового внеску у розмірі 363 255 гри, становить 100% вартості об`єкту інвестування, а саме за однокімнатну квартиру М (номер якої було змінено договором від 26.10.2016 року), загальною проектною площев 51,4 м. кв., 7-ий житловий поверх, секція АДРЕСА_3 .

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Доводи апеляційної скарги, що позивач перевищив оплату вартості різниці між фактичною та плановою площею квартири на суму 59 988,00 та таку слід повернути йому колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються умовами договору та відповідають пунктам. 2.2, 2.9 Договору № 26/10 підряду будівництва (завершення) об`єкту -незавершеного будівництва від 11.06.2013р., а саме;

«Договірна вартість будівельно-монтажних робіт по даному договору може бути змінена Підрядником у випадку виникнення обставин, що суттєво впливають на вартість робіт, вказаних у п. 2.1. цього договору, в т.ч. значне зростання вартості матеріалів та робіт, інфляційних процесів, ухвалення відповідних змін до законодавства тощо. При цьому Підрядник письмово повідомляє Замовника про такі зміни. Замовник протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення повинен погодитись зі змінами до Договору або повідомити про свою відмову. У випадку відмови. Сторони розривають договір на умовах визначених згідно даного договору. Лри відсутності відповіді Замовника протягом визначеного терміну, зміни вважаються прийнятими автоматично.

З моменту оплати Замовником 100% договірної вартості Об`єкту п.2.2. даного договору припиняє свою дію.

У випадку, якщо фактична загальна площа «Об`єкта» по БТІ перевищує більш як на 0.5 м.кв. загальну площу об`єкта за цим договором, то відповідна різниця протягом 5 банківських днів оплачується Замовником Підряднику за ціною, визначеною пп. 2.1. 2.2 паного Договору. У разі невиконання Замовником свого обов`язку по оплаті відповідної Різниці зазначеної в даному пункті Договору Підрядник має право на розірвання даного договору в односторонньому порядку на умовах, зазначених п. 5.2 даного Договору».

Відповідно до п. 7.4. даного договору « Усі листи та будь-які письмові повідомлення Сторін адресуються згідно реквізитів даного Договору, стають додатками та його невідємною частиною ». Позивач ОСОБА_5 був належно повідомлений про зміну фактичної загальної площі Об`єкта, за даними БТІ, не відмовлявся від змін до договору щодо збільшення ціни, а тому правомірно здійснив доплату за збільшення ціни з 5,8 кв.м , що підтверджується матеріалами справи, а саме вимогами від15.06.2016 №501, 07.07.2016 №694,,16.08.2016ро №874(т.1 а.с. 107, а.с. 101, а.с.21).

Після чого позивач здійснив доплату її вартості в сумі 91 140,00грн., двома платежами 6200,00грн. та 84 940,00грн від 29.09.2016року та від 6.10.2016р.(т.1 а.с.22).

Отже з врахуванням вищенаведеного слід зазначити, що з позивачем було погоджено розмір за оплату вартості різниці між фактичною та плановою площею квартири на суму 59 988,00грн.

Всі ці обставини були з`ясовані судом перщої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 52 кв.м. та житловою20,7 кв.м. та відповідно до акту приймання передачі таку передано позивачу.

Окрім того як встановлено договором купівлі- продажу майнових прав від 26 вересня 2019року., а саме п.4.2 , що покупець ОСОБА_5 сплатив продавцю ПрАТ «Ірокс» грошові кошти у розмірі 363 255грн. Отже сторони погодили зазначену суму доплати за 5,88 кв.м., ще в 2016 році, про що свідчить подана позивачем довідка.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 в частині вимог до Приватного акціонерного товариства «Ірокс» про повернення коштів в сумі 59988грн залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_5 про повернення коштів в сумі 59988грн залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 2 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді