Провадження № 2/127/5501/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14.03.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_3, позивач є власником житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, 38. В даному будинку позивач проживає разом з своїм чоловіком, ОСОБА_4, сином, ОСОБА_5, онуками, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Відповідач по справі являється колишньою дружиною сина позивача. Фактично їх шлюбні стосунки припинились в липні 2017 року і з того часу відповідач з ними не проживає. Вона забрала свої речі та переїхала. Куди саме - їм невідомо. Після вибуття вона раз на декілька місяців бачилась з онуками позивача, але в домоволодіння більше не приходила. Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком №38 по вул. Московська в м. Вінниці.

27.12.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_8 позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судова влада.

Враховуючи думку позивач та її представника, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, ОСОБА_3, позивач є власником житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, 38.

В даному будинку позивач проживає разом з своїм чоловіком, ОСОБА_4, сином, ОСОБА_5, онуками, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідач по справі являється колишньою дружиною сина позивача.

Відповідно до акту КК «Царина» від 07.09.2018року ОСОБА_2 не проживає з липня 2017 року по даний час за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, 38. Особистого майна в будинку немає, комунальні послуги не сплачує, поштову кореспонденцію не отримує.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованою у даному житловому будинку, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру.

За клопотанням позивача судові витрати залишити за нею.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 02.06.1979року народження, такою, що втратила право користування житловим будинком №38 по вул. Московська в м. Вінниці.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 14.03.2019року.

ОСОБА_1, вул. Московська, 38, м. Вінниця, ІПН НОМЕР_1.

ОСОБА_2 останнє відоме місце реєстрації м. Вінниця, вул. Московська, 38, ІПН НОМЕР_2.

Суддя: