Справа № 715/2004/18
Провадження № 2/715/65/19
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Григорчака Ю.П.
секретар судового засідання Ткач О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_2 та третьої особи на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним рішення Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 10 сесії 23 склакання від 22.03.2000, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування запису у поземельній книзі,-
Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», які знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» в адміністративних межах Сучевенської сільської ради, було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,3473 га. смуги відведення залізниці на 5 км + 258 м до 5 км + 437 м перебуває у власності ОСОБА_2 та накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку рішенням Сучевенської сільської ради 10 сесії 23 скликання передано у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства. Спірна земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_3, була успадкована після смерті останньої ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НОМЕР_3 від 03.03.2006 року та зареєстровано в державному земельному кадастрі за НОМЕР_1. Згадане вище рішення Сучевенської сільської ради є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Сучевенської сільської ради 10 сесії 23 склакання від 22.03.2000 року щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_3, площею 1,77 га., визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом НОМЕР_3 від 03.03.2006 року в частині успадкування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,93 га; визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_2 від 18.05.2006 року на право власності на земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 у державному реєстрі прав та скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим НОМЕР_1 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
20 вересня 2018 року винесено ухвалу про відкриття загального провадження у даній цивільній справі.
19 листопада 2018 року від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до суду надійшла заява, згідно якої Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області надаю суду технічну документацію на земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_1, що перебуває у власності ОСОБА_2.
18 жовтня 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначення справи до судового розгляду по суті.
20 листопада 2018 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області замінено первісного відповідача - Глибоцьку РДА Глибоцького району Чернівецької області на належного відповідача - Сучевенську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області.
27.12.2018 року від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позовних вимог, згідно якої позивач просить визнати незаконним рішення Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 10 сесії 23 скликання від 22.03.2000 року щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_3, площею 1,77 га.
Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник відповідача Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи.
Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Судом встановлено, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці в межах Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Державним територіально - галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» (правонаступник ПАТ «Українська залізниця») на замовлення землевпорядною організацією ПП «Ріга» виготовлено у грудні 2013 року Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об'єктами залізничного транспорту за напрямком Карапчів - Чудей в адміністративних межах Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. В результаті проведеної інвентаризації смуги відведення виявлено, що земельна ділянка від 5км+258м до 5км+437м (ліва сторона по ходу), яка перебуває у власності ОСОБА_2 (відображено в технічній документації з інвентаризації на зведеному інвентаризаційному плані земельної ділянки стор. 157) частково, а саме площею 0,3473 га, накладається на смугу відведення залізниці. Вказану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_3 рішенням Сучевенської сільської ради Х сесії ХХІІІ скликання від 22.03.2000 року для ведення особистого селянського господарства.
Згадане вище рішення сільської ради є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.
Згідно «Плана границ полосы отвода линии Карапчу-Чудей», який є належним доказом землекористування залізниці, розробленого та погодженого в 1949 році, ширина смуги відведення на ділянці від 5км+258м до 5км+437м перегону становить 40 м. від осі колії. Земельна ділянка ОСОБА_2 частково входить у ширину смуги відведення залізниці і площа перетину земельної ділянки ОСОБА_2 в смузі відведення залізниці становить 0,3473 га.
На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташована головна колія (ВБК) Карапчів - Межиріччя, інвентарний №020122040, рік побудови - 1944, яка є власністю і перебуває на балансі залізниці.
Згідно Закону України від 23.02.2012 № 4442-УІ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» і є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 ДТГО «Львівська залізниця» здійснює діяльність в якості регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця ".
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під державними залізницями.
Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 за № 24, де зазначено, що «размеры земельних участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией».
Окрім того, саме таку ширину смуги відведення у даному місці підтверджено Будівельними нормами і правилами, глава 39 - залізничні дороги колії 1520 мм. СНиП 11-39-76 та нормами відводу земель для залізниць СН 468-74, а саме смуга відведення залізниці, відображена у Плані смуги відведення лінії Черновци-Адынката Чернівецької області.
Ст. 68 Земельного кодексу України (2001 року), ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення під залізничним полотном та його облаштуваннями, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту.
Таким чином правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб аніж визначено законодавством.
Таку ж позицію в аналогічних справах висловлював і Верховний Суд України, який дійшов правового висновку про те, що правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством. А наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. Відтак, план смуги відведення залізниці є належним доказом землекористування (аналогічні справи №3-305 гс15 від 24.06.2015, №3-460 гс від 16.09.2015, №3-562 гс від 7.10.2015, №3-562 гс від 16.09.2015, №3-900 гс від 7.10.2015, інші).
Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільська рада не вправі була розпоряджатися земельними ділянками, на яких розташовані державні підприємства.
Право залізниці на земельну ділянку в межах Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права ОСОБА_2 та не було жодним чином припинене на підставі наступного.
Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода» затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; «Положение о землях предоставленных транспорту», затверджених постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928).
Згідно із п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 положення п.6 діючої Постанови Верховної Ради Української РСР від 08.12.1990 «Про земельну реформу» №563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не виповідає Конституції України (є неконституційним).
Право користування залізниці спірною земельною ділянкою відповідно до ст.11 ЦК України 2003 року виникло безпосередньо на підставі актів цивільного та земельного законодавства.
Інститут державних актів, як правовстановлюючих документів, було введено в дію Земельним кодексом УРСР 1970 року. Пунктом 2 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 25.12.1970 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу УРСР» передбачалося, що норми Земельного кодексу УРСР (1970 року) застосовувались до правовідносин, які виникли після введення його в дію.
Керуючись вищенаведеним, вважаю законним право користування залізницею землями в межах смуги відведення, так як на підставі норм вищевказаного законодавства залізниця є землекористувачем, а План смуги відведення є належним доказом землекористування.
Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких с вичерпним.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося.
Слід зазначити, що відповідачі до залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались. Відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку становлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Під час прийняття Сучевенськю сільською Глибоцького району Чернівецької області оскаржуваного рішення і реєстрації ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, відповідачами не враховано вищенаведених норм законодавства, тому оскаржуване рішення прийнято із перевищенням повноважень щодо розпорядження землями державної власності, передбачених ст.ст. 12, 122 Земельного кодексу України, порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою, якою в даний час володіє і користується ОСОБА_2, тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню як і недійсним виданий на його підставі акт про право власності на земельну ділянку.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спірна земельна ділянка ОСОБА_2, частково накладається на землі позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.
Згідно із ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А відповідно до ч.3 даної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Частина 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів.
Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Крім цього, відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п.24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрі; України від 17.10.2012 №1051, ведення якого згідно п. 4 Порядку здійснює Держгеокадастр України та його територіальні органи, до складу яких відповідно до п.5 Порядку входять державні кадастрові реєстратори.
До набрання чинності вищевказаним Порядком, такі відомості вносились до Поземельної книги-згідно із Порядком ведення Поземельної книги, затвердженим постановою Кабінет-Міністрів України від 09.09.2009 № 1021.
Відповідно до п.п. 60-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав.
Відповідно до ст. 26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до п.41 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. №1141 Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.
При таких обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
На підставі наведеного, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України «Про транспорт», ст.. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, керуючись ст. ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Змінені позовні Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі її регіональної філії «Львівська залізниця»- задовольнити частково.
Визнати частково незаконним рішення Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 10 сесії 23 скликання від 22 березня 2000 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3, яка померла, 31.01.2005 року, земельної ділянки площею 0,3473 га., для ведення особистого селянського господарства, що накладається на смугу відведення залізниці.
Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом НОМЕР_3 від 03.03.2006 року в частині успадкування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,3473 га.
Визнати частково недійсним Державний акт серії НОМЕР_2 від 18.05.2006 року на право власності на земельну ділянку за кадастровим НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2, в межах накладки на смугу відведення залізниці площею 0,3473 га. та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 у державному реєстрі прав та скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим НОМЕР_1 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
У задоволенні решти вимог Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: