Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/21329/15-ц

провадження № 61-22696св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аполло», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня

2016 року вскладі судді Макаренко І. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року вскладі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аполло» (далі - ТОВ «Аполло»), ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 19 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 190, ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до неплатоспроможних, внаслідок чого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 березня 2015 року прийнято рішення

№ 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу цього Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Здійснюючи на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі ? Закон) перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, ним було виявлено, що 17 березня 2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 23619-44.19 відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку на зберігання грошові кошти у формі депозитного вкладу

в сумі 140 000,00 дол. США, з процентною ставкою 6 % річних, строком до

01 квітня 2015 року. Разом з тим, на порушення пункту 4.2. Правил залучення коштів фізичних осіб в ПАТ «Банк «Київська Русь» (далі - Правила)

ОСОБА_1 звернувся із заявою до банку 18 березня 2015 року про дострокове розірвання та повернення вкладу у розмірі 140 000 дол. США. Враховуючи пункт 4.2 Правил, ОСОБА_1 отримав перевагу у вигляді скороченого терміну повернення грошових коштів, тому відповідно до пункту

7 частини третьої статті 38 Закону вважає вказаний правочин нікчемним.

Позивач зазначав, що за наслідками нікчемного правочину ТОВ «Аполло» та ОСОБА_1 вчинили транзакції з перерахування грошових коштів на підставі: меморіального ордеру від 18 березня 2015 року № 5407 з призначенням платежу - дострокове повернення депозитного вкладу на суму 140 000,00 дол. США; за платіжним дорученням № 07 з призначенням платежу - безпроцентна поворотна фінансова допомога згідно з договором від 30 грудня 2011 року

№ 431/01 на суму 140 000,00 дол. США; за платіжними дорученнями

від 18 березня 2015 року № 952 з призначенням погашення кредитної заборгованості в сумі 3 388 000,00 грн за кредитним договором № 80845-44.19,

з яких 3 200 000,00 грн відносяться до нікчемного правочину.

У зв`язку із зазначеним, позивач просив суд визнати недійсними наступні правочини: правочин з перерахування депозитного вкладу в сумі 140 000,00 дол. США з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та відкрито

у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_2 з призначенням платежу - перерахування суми депозитного вкладу на поточний рахунок на підставі меморіального ордеру від 19 березня 2015 року № 5407; правочин

з перерахування грошових коштів в сумі 3 220 000,00 грн (еквівалент 140 000,00 дол. США за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції) на підставі меморіального ордеру від 18 березня 2015 року № 5941 з рахунку № НОМЕР_3 , який належить банку та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» з призначенням платежу - зарахування гривні на поточний рахунок згідно із постановою Національного банку України (далі - НБУ) № 160 та заяви від 18 березня 2015 року; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 3 200 000,00 грн на підставі платіжного доручення від

18 березня 2015 року № 07, з рахунку № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок

№ НОМЕР_5 , який належить TOB «Аполло» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» з призначенням платежу - безпроцентна поворотна фінансова допомога згідно з договором від 30 грудня 2011 року № 431/01; правочин

з перерахування грошових коштів на підставі платіжного доручення від

18 березня 2015 року № 952 згідно з яким здійснено погашення кредитної заборгованості в сумі 3 388 000,00 грн згідно з кредитним договором

№ 80845-44.19 на відкриття кредитної лінії від 19 вересня 2013 року, що укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та TOB «Аполло», з яких 3 200 000,00 грн відносяться до нікчемного правочину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року

в задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що згідно із статтею 202 ЦК України, банківські операції з внесення грошових коштів на виконання умов договору не є правочином, тому не можуть визнаватись недійсними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанцій

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ «Аполло» про визнання недійсним правочину з перерахування грошових коштів на підставі платіжного доручення від 18 березня 2015 року № 952 на погашення кредитної заборгованості скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спір у відповідній частині стосується правовідносин, що виникли між юридичними особами ПАТ «Банк «Київська Русь» і ТОВ «Аполло», який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ПАТ «Банк «Київська Русь» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Банк «Київська Русь» вчинений нікчемний правочин з дострокового повернення банківського вкладу ОСОБА_1 . Вчинені ПАТ «Банк «Київська Русь» правочини щодо подальшого перерахування грошових коштів є наслідками нікчемного правочину, тому є недійсними. Судами викладені обставини до уваги прийняті не були, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та призвело до ухвалення незаконних та необґрунтованих рішень.

Зміст касаційної скарги свідчить, що ухвала Апеляційного суду м. Києва від

29 березня 2017 року в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ «Аполло» про визнання недійсним правочину не оскаржується, тому в цій частині справа в касаційному порядку не переглядається.

У червні 2017 року ТОВ «Аполло» та представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 подали заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими,

а тому підстав для їх скасування немає.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 10 травня 2017 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до умов договору банківського вкладу від 17 березня 2015 року

№ 23619-44.19 укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 , який відповідно до статті 634 ЦК України є договором приєднання,

ОСОБА_1 передав, а позивач прийняв на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 140 000,00 дол. США з терміном повернення вкладу до 01 квітня 2015 року. Процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі

6 % річних, у випадку дострокового повернення вкладу або частини вкладу на вимогу вкладника, процентна ставка по вкладу встановлюється 0,1 % річних за весь термін зберігання вкладу. Проценти по вкладу сплачуються в кінці строку зберігання вкладу.

Відповідно до умов основного договору, вкладник згідно з пунктом 7.3 Правил залучення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк «Київська Русь» (далі - Правила) має право достроково розірвати договір, попередньо повідомивши банк шляхом подання відповідної заяви згідно з пунктом 4.2 Правил.

За змістом пункту 4.2. Правил, вкладник, який виявив бажання достроково розірвати договір та достроково отримати частину суми строкового вкладу зобов`язаний у строк за 10 календарних днів повідомити банк шляхом подання відповідної заяви в установленій банком формі.

В подальшому банк здійснив перерахування депозитного вкладу в сумі

140 000,00 дол. США з рахунку № НОМЕР_1 , який належить

ОСОБА_1 та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок

№ НОМЕР_2 з призначенням платежу - перерахування суми депозитного вкладу на поточний рахунок на підставі меморіального ордеру від 18 березня 2015 року № 5407.

На підставі меморіального ордеру від 18 березня 2015 року № 5941 здійснено перерахування грошових коштів в сумі 3 220 000,00 грн (еквівалент

140 000,00 дол. США за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції) з рахунку № НОМЕР_3 , який належить банку та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_4 , який належить ТОВ «Аполло» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь»

з призначенням платежу - зарахування гривні на поточний рахунок згідно із постановою НБУ №160 та заяви від 18 березня 2015 року.

18 березня 2015 року на підставі платіжного доручення № 07 банком вчинено перерахування грошових коштів в сумі 3 200 000,00 грн з рахунку

№ НОМЕР_4 , який належить ТОВ «Аполло» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок № НОМЕР_5 , який належить TOB «Аполло» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» з призначенням платежу - безпроцентна поворотна фінансова допомога згідно із договором від 30 грудня 2011 року

№ 431/01.

На підставі платіжного доручення від 18 березня 2015 року № 952 ТОВ «Аполло» здійснено погашення кредитної заборгованості у сумі 3 388 000,00 грн згідно із кредитним договором № 80845-44.19.

19 березня 2015 року постановою Правління НБУ № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 з 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк «Київська Русь».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним

у судовій практиці.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частинах першій, третій статті 36 Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації

і до її припинення. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

У частинах другій, третій статті 38 Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі

№ 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) міститься висновок, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Банк просив на підставі статей 36-38 Закону визнати недійсним правочин, посилаючись на встановлену законом його нікчемність, тому суди мали відмовили в задоволенні позовних вимог у зв?язку з тим, що вимога про визнання правочину нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Суди відмовили в задоволенні позовних вимог з інших підстав, тому судові рішення в цій частині підлягають зміні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені частково без додержанням норм матеріального права. У зв`язку

з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені рішення змінити, виклавши їх мотивувальну частину

в редакції цієї постанови.

Оскільки Верховний Суд змінює оскаржені рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про визнання недійсним правочинів змінити, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук