Апеляційне провадження № 22-ц/824/1014/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 357/9647/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоінпульс»,

третя особа - Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінпульс» Михайлика ОлегаВікторовича,

на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, постановлену 10 жовтня 2018 року під головуванням судді Орєхова О.І. в приміщенні суду,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ТОВ «Теплоімпульс», третя особа Білоцерківська районна державна адміністрація про розірвання договору оренди земельної ділянки.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила вжити заходів по забезпеченню позову, шляхом заборони ТОВ «Теплоімпульс» проводити будівельні роботи на земельній ділянці площею 14,1959 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 до розгляду справи та набрання рішення суду законної сили.

На обґрунтування доводів заяви про забезпечення позову зазначала, що існування договору оренди землі є перешкодою в отриманні цієї ж земельної ділянки в оренду на законних підставах з огляду на наявність на ній нерухомого майна, що являється її приватною власністю. Зазначала, що ТОВ «Теплоімпульс» проводить на вищевказаній земельній ділянці підготовчі роботі, які свідчать про подальший початок будівництва об'єктів нерухомості, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову та оформленні права користування земельною ділянкою.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено, вжито заходів по забезпеченню позову, шляхом встановлення заборони ТОВ «Теплоімпульс» проводити будівельні роботи на земельній ділянці площею 14,1959 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, директор ТОВ «Теплоімпульс» Михайлик О.В. подав апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що висновки суду щодо задоволення заяви є помилковими, не відповідають обставинам справи. При постановленні ухвали судом не було досліджено у повному обсязі докази, надані щодо наявного між сторонами спору та підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Суд в оскаржуваній ухвалі не навів жодних мотивів, якими він керувався при постановленні ухвали та не відобразив результатів оцінки доказів з наведення мотивів їх прийняття чи відмови у їх прийнятті.

Вказує, що позивачем не доведено, що згідно наданого до суду договору купівлі-продажу від 2.02.2010 ОСОБА_4 придбала не весь тепличний комплекс, а лише дві нежитлові будівлі, загальною площею 1257,9 кв.м. Позивачем не надано до суду доказів того, що ТОВ «Теплоімпульс» проводить будівництво поряд із спорудами, які належать їй та що може ускладнити проїзд до її будівель чи обмежити іншим чином право розпорядження та користування майном. ОСОБА_4 зловживає наданим їй правом та переслідує мету завдати збитків товариству, оскільки заборона проведення будівельних робіт призведе до припинення законної господарської діяльності відповідача на невизначений термін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник ТОВ «Теплоімпульс» - Кузьменко С.В. підтримала апеляційну скаргу, з підстав, викладених в ній. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належно. Причин неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема: захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз'яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитися з огляду на таке.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору оренди земельної ділянки № 85 від 28 грудня 2010 року Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області в особі заступника голови районної державної адміністрації Семцова І.М., надалі «Орендодавець» та ТОВ «Тепоімпульс», надалі «Орендар» уклали цей договір, яким Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння земельну ділянку під незавершене будівництво тепличного комплексу в межах Шкарівської сільської ради.

Пунктом 2.1. зазначеного договору в оренду передається земельна ділянка, що перебуває в державній власності і розміщена на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в АДРЕСА_2,загальною площею 14,1959 га.

Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору оренди, договір укладається терміном на 10 років. Після закінчення строку договору, Орендар має переважне право на поновлення його на новий термін. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір щодо продовження дії договору на новий термін.

Судом встановлено, що 2 лютого 2010 року, між ТОВ «Теплоімпульс», надалі «Продавець» та ОСОБА_4, надалі «Покупець» було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору купівлі-продажу за цим договором «Продавець» зобовязується передати майно, вказане в п. 1.2 цього договору у власність «Покупця», а «Покупець» зобовязується прийняти майно: нежитлові будівлі, зазначені в плані під літерою «А», площею 825,4 кв.м., та під літерою «Б», площею 432,5 кв.м., що відчужуються за даним договором, розташовані в АДРЕСА_2.

Нежитлові будівлі розташовані на неприватизованій земельній ділянці (довідка № 06-15-1051, виданої 02.02.2010 року управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі Київської області ), кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2.

Пунктом 1.3. зазначеного договору, нежитлові будівлі належить «Продавцю» на підставі рішення Господарського суду Київської області від 21 грудня 2007 року.

Згідно із п. 2.2. вищезазначеного договору продаж нежитлових будівель за домовленістю сторін вчиняється за 40 000 гривень, ця сума повністю сплачена «Покупцем» і отримана «Продавцем» особисто під час оформлення договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продані нежитлові будівлі.

Вказаний договір купівлі-продажу від 2.02.2010 підписаний сторонами у присутності приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. Нотаріусом встановлено осіб, які підписали договір та їх дієздатність, а також правоздатність, дієздатність ТОВ «Теплоімпульс» та повноваження його представника і належність відчужуваних нежитлових будівель та посвідчено зазначений договір.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.05.2018 року вбачається, що нежитлові будівлі літ : «А», «Б» та споруди, за адресою: АДРЕСА_2 належать на підставі приватної власності ОСОБА_4

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову та спору між сторонами є договір оренди № 85 від 28.12.2010 року на земельну ділянку площею 14,1959 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, укладений між Білоцерківською РДА та ТОВ «Теплоімпульс» щодо спірної земельної ділянки, яка розміщена на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в АДРЕСА_2, загальною площею 14,1959 га.

Однак, позивач ОСОБА_4 не зверталася до відповідача із заявою про своє бажання виділити під її нерухомим майном земельної ділянки, частина якої перебуває у користуванні ТОВ «Теплоімпульс».

Відповідно до статей 120, 141 ЗК Україниу разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебувають у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, ОСОБА_4 не надано доказів того, що вона в передбаченому законом порядку зверталася із заявою про отримання земельної ділянки, на якій знаходяться об'єкти нерухомості, які належать їй на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Законодавець вважає зловживання правом неприпустимим, а судова практика, зокрема Пленум Верховного Суду України у постанові №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», звертає увагу на те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

З метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, слід пам'ятати, що суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме. Вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

При цьому вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність та зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вбачається з матеріалів справи, на спірній земельній ділянці розташоване не лише нерухоме майно, яке було придбане ОСОБА_4, а наявне і інше майно, яке належить іншим особам.

Разом з тим, як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 4 березня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено з підстав недоведеності заявлених вимог.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги приймаються апеляційним судом, як підстава для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки постановляючи ухвалу про забезпечення позову, судом не дотримано вимог процесуального закону.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоінпульс» Михайлика Олега Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, постановлену 10 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: