Справа № 360/1862/19
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2019 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з дитинства по даний час постійно проживає та з 1964 року зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 . Цей будинок належав його /позивача/ матері ОСОБА_3 , а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , він / ОСОБА_1 / та його сестра ОСОБА_4 успадкували даний будинок по Ѕ частині кожен. ОСОБА_4 в успадкованій нею частині будинку не проживала, оскільки була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 . В кінці 90-х років ОСОБА_4 тяжко захворіла та поїхала лікуватись до доньки ОСОБА_2 в м. Москва РФ.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла і єдиною її спадкоємицею є її дочка відповідачка ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_4 помер ще 21 липня 1989 року.

Відповідачка на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 проживала в Москві і повідомила його /позивача/ про те, що наміру успадковувати належну спадкодавиці Ѕ частину зазначеного будинку вона не має, проти оформлення за ним /позивачем/ даного майна не заперечує. 23 грудня 2011 року позивач за згодою племінниці приватизував всю земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний будинок та господарські будівлі.

20 червня 2017 року відповідачка надіслала нотаріально завірену заяву, адресовану нотаріальній конторі, зазначивши, що відмовляється від спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , в чому б воно не полягало, в тому числі від розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та не заперечує щодо оформлення у власність позивачем такого майна.

В липні 2019 року позивач дізнався, що відповідачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , подавши відповідну заяву до Бердичівської державної нотаріальної контори, та отримала свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_3 .

Однак, оскільки відповідачка завжди запевняла його /позивача/ про те, що спадщину після смерті матері приймати не буде і на Ѕ частину зазначеного будинку, що належала останній не претендує, про що свідчить її /відповідачки/ заява від 20 червня 2017 року, він / ОСОБА_1 / з дитинства постійно проживає та з 24 серпня 1964 року зареєстрований у вищевказаному будинку, відкрито, безперервно ним володіє та користується, в тому числі майже на протязі 18-ти років й Ѕ частиною цього будинку, що належала ОСОБА_4 , якою він добросовісно заволодів, утримує весь будинок в належному стані, робить капітальні та поточні ремонти, то просив визнати за ним /позивачем/ право власності на Ѕ частину даного будинку з надвірними спорудами за набувальною давністю.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник - адвокат Павленко Г.М. в судовому засіданні позов підтримала та викладене підтвердила.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в том числі відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, відзив не надала.

Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 і після її смерті ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_4 успадкували, по Ѕ частині кожен, житловий будинок АДРЕСА_1 , про що отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 травня 1998 року /15-14,19-20/.

Як вбачається з матеріалів справи /а.с. 18,21-22,44-51/, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла і спадщину після її смерті, як єдина спадкоємиця, прийняла її дочка - відповідачка ОСОБА_2 , подавши 15 серпня 2002 року відповідну заяву до Бердичівської державної нотаріальної контори. Того ж дня, 15 серпня 2002 року, відповідачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 .

20 червня 2017 року відповідачка подала нотаріально посвідчену заяву, адресовану нотаріальній конторі, в якій зазначила, що на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , в чому б вона не полягала, в тому числі, яка складається з земельної ділянки з усіма розміщеними на ній будівлями та спорудами, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вона не претендує та не заперечує проти оформлення у власність ОСОБА_1 даного спадкового майна /а.с.24/.

Як зазначила представник позивача в судовому засіданні та що підтверджується матеріалами справи /а.с.10,23/, показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з самого дитинства позивач проживає та з 24 серпня 1964 року зареєстрований у вказаному будинку. Після смерті матері він залишився проживати у даному будинку про що його сестра / ОСОБА_4 / не заперечувала. Коли ОСОБА_4 померла, ОСОБА_1 так само продовжив проживати у цьому будинку, та вже напротязі вісімнадцяти років відкрито, безперервно користується та володіє всім будинком, в тому числі й Ѕ частиною будинку, що належала ОСОБА_4 , здійснює капітальні та поточні ремонті роботи, сплачує комунальні послуги. 23 грудня 2011 року, за згодою відповідачки, ОСОБА_1 зареєстрував на своє ім`я право власності на земельну ділянку, на якій розміщений зазначений будинок, про що отримав Державний акт серії РК № 042436 .

Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, а оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним той факт, що позивач добросовісно заволодів Ѕ частиною вказаного будинку, яка належала його сестрі ОСОБА_4 , і, починаючи з 01 січня 2001 року по даний час, тобто більше вісімнадцяти років, продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном, не порушуючи при цьому будь-чиї права та інтереси, відповідачка, як спадкоємиця останньої, не претендує на дане майно про що свідчить її заява від 20 червня 2017 року та те, що жодних заперечень щодо позову вона не надала, а тому суд вбачає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Керуючись ст.328, 344 ЦК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч