РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/8/18

Провадження № 22-ц/4815/287/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі - ОСОБА_4,

- ОСОБА_5,

- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В., повний текст рішення суду виготовлено 17 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

03 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20.05.2003 року.

У даний час в будинку проживають та зареєстровані вона та відповідачі - її син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_5 та онука ОСОБА_6

З початку 2017 року відповідачі чинять перешкоди їй в користуванні житлом, виганяють з нього та викидають її речі. З приводу цього вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

З 2018 року вона змушена проживати в своїх родичів, оскільки відповідачі не пускають її в будинок.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову просила суд виселити відповідачів з будинку АДРЕСА_1

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду мотивовано доведеністю того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні ОСОБА_3 її майном, обмежили їй доступ до майна, не підтримують будинок у належному стані.

03 січня 2019 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали до суду апеляційну скаргу у якій просять суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю оскаржуваного рішення суду.

Вказують, що позовні вимоги не доведено - позивачкою не надано доказів того, що вони чинять їй перешкоди у користуванні майном.

Конфліктні ситуації позивачка провокує сама.

24 січня 2019 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що відповідачі порушують права ОСОБА_3 на користування її майном.

У зв'язку з перешкодами, які чинять їй відповідачі вона змушена проживати у орендованій квартирі в АДРЕСА_2

Просить про залишення оскаржуваного рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2003 року (а.с. 3).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 протягом 2016-2018 років, неодноразово зверталась з заявами в Дубенське відділення поліції щодо неправомірних дій свого сина ОСОБА_4, невістки ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_6 (а.с.34-35).

Позивачем доведено, що відповідачі завдають їй перешкоди у користуванні житлом у зв'язку з чим вона змушена проживати у іншому місці.

Вказане, зокрема, підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_8, допитаного судом першої інстанції.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення дії, яка порушує право.

У відповідності до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Покликання місцевого суду на положення ст. 116 ЖК України є зайвим, оскільки ОСОБА_3 як власник нерухомого майна на підставі положень ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, зокрема шляхом виселення відповідачів.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судд: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук