Справа № 307/2716/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 06 травня 2019 року (у складі судді Бобрушка В.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області та Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області про відшкодування шкоди,завданої кримінальним правопорушенням,і зобов`язання учинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у вересні 2018 р.

Просив:

-відшкодувати йому за рахунок державного бюджету кошти в сумі 1500 доларів США та 20 000 грн. шкоди, завданої кримінальним правопорушенням № 0000624 за ч.3 ст.185 КК України;

-зобов`язати відділення Державного казначейства у Тячівському районі м. Тячів видати йому вказані суми відшкодування.

Мотивував таким.

25.05.2017 р. він зупинив свій транспортний засіб («Хюндай-Матрікс») на узбіччі вул. Кошута в м. Тячів, який того ж дня був безпідставно доставлений на спеціальний майданчик ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

30.05.2017 р. інспектором дорожнього нагляду Тячівського відділу ГУ НП у Закарпатській області було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Згодом указану постанову в судовому порядку визнано незаконною.

Однак, автомобіль більше одного року продовжували незаконно та безпідставно утримувати на спеціальномумайданчику ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

У липні 2018 р. під час огляду автомобіля разом із працівником ДВС було виявлено, що автомобіль має зовнішні механічні ушкодження, був відкритий замок на задніх дверцятах. Оперативна група, яка прибула за його викликом, установила вказані порушення і зафіксувала факт крадіжки грошових коштів у сумі 1500 доларів США та 20 000 грн.

За цим фактом розпочалося досудове розслідування у рамках кримінального провадження.

Однак, злочин до цього часу залишається не розкритим і особа, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлена.

Вважає, що на підставі п.10 ч.1 ст.56 КПК України та ст.1177 ЦК України він має право на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Тячівського районного суду від 06 травня 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-висновок суду першої інстанції не узгоджується із приписами ст.1177 ЦК України, на яку позивач покликався як правове обґрунтування своїх позовних вимог;

-працівники Тячівського відділення ГУ НП у Закарпатській області не вжили належних оперативно-розшукових заходів для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення;

-минув один рік із початку досудового розслідування, що є достатнім для завершення такого розслідування, відтак можна констатувати, що особу, яка вчинили кримінальне правопорушення досудовим розслідуванням не вдалося установити.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ГУНП у Закарпатській області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, а рішення суду першої інстанції залишити в силі як законне та обґрунтоване. Узагальнені доводи відзиву зводяться до такого:

-позивач не оскаржував дії чи бездіяльність слідчого;

-механізм відшкодування школи за правилами ст. 1177 ЦК України донині законодавчо не визначений;

-позивачем на теперішній час обраний невірний спосіб захисту свого права, оскільки розслідування кримінального правопорушення триває.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час і місце такого був належно повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції установив, що в провадженні СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 30.05.2018 р. за 0000624 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки з автомобіля «Хюндай-Матрікс», державний номерний знак НОМЕР_1 , належних ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1500 доларів США та 20000, яке на даний час триває. Позивач ОСОБА_1 визнаний потерпілим. Винних осіб ще не встановлено.

Підставою позову є захист порушеного права власності від злочинного посягання особи, яку органом досудового розслідування на даний час ще не встановлено.

Матеріали цивільного позову не містять доказів того, що дії або бездіяльність слідчого, який проводить досудове розслідування, були визнані неправомірними та позивачем не доведено, що саме відповідачами та органом досудового розслідування порушені його права, свободи чи інтереси і саме в результаті цих порушень йому спричинено матеріальну шкоду.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1. ч.6 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги по суті оскарженого рішення зводяться до неправильного застосування судом положень ст. 1177 ЦК України.

Згідно з вимогами цієї статті шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Тобто, статтею 1177 Цивільного кодексу України передбачено можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

У свою чергу в частині другій статті 127 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (частина сьома статті 128 КПК).

При цьому шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом (частина третя статті 127 КПК).

На сьогодні єдиним окремим законом про відшкодування шкоди, завданої злочином, за рахунок державного бюджету, є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", яким передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок Державного бюджету лише у випадку, коли кримінальне правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури або суддя) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна. У випадках, коли кримінальне правопорушення вчинене іншим суб`єктом, відшкодувати шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, яке вчинила ця особа, за рахунок Державного бюджету неможливо.

У контексті наведеного суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про недоведеність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин (ст. 1177 ЦК України), та суперечать як обставинам справи, так і наявним у справі письмовим доказам.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 133, 137, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 06 травня 2019 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 18 листопада 2019 р.

Судді: