Єдиний унікальний номер судової справи 477/193/17
Номер провадження 22-ц/812/172/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

11 березня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_3,

представників позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_4,

представника відповідача - Іноземцева Є.С.,

представника третьої особи - Козирєва А.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» рішення, яке ухвалено Жовтневим районним судом Миколаївської області 09 листопада 2018 року, під головуванням судді Глубоченка С.М. в приміщені цього ж суду о 12 год. 50 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут», про покладення обов'язку вчини певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі - ПАТ «Миколаївгаз»).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_3 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає відповідач до будинку АДРЕСА_1.

У січні 2014 року позивач виявив суттєве збільшення обсягів спожитого газу для обігріву його домоволодіння, у зв'язку з чим звернувся до ПАТ «Миколаївгаз» із заявою про перевірку лічильника газу на несправності.

В результаті перевірки відповідачем було надано висновок про несправність лічильника та необхідність направлення його на ремонт або заміну. Позивач погодився на ремонт лічильника, але після встановлення відремонтованого лічильника ситуація фактично не змінилась і кількість спожитого природного газу тільки збільшилась. У зв'язку з цим позивач повторно звернувся до ПАТ «Миколаївгаз» із заявою про заміну лічильника та одночасно припинив сплачувати кошти за послуги з газопостачання.

В подальшому, у зв'язку з утворенням заборгованості за спожитий газ, представники відповідача перекрили газопостачання, встановили пломбу та запропонували змінити автоматику безпеки до газового котла з метою правильного регулювання подачі природного газу.

На виконання зазначених рекомендацій ОСОБА_3 придбав автоматичну систему до котла вартістю 3 250 грн. та кран вартістю 120 грн., за монтаж яких сплатив 180 грн. Після проведення робіт по заміні автоматики газового котла ПАТ «Миколаївгаз» відновило газопостачання.

Через деякий час позивач знову виявив витік газу, після чого викликав представників ПАТ «Миколаївгаз», які виявили пошкодження у газопроводі.

Позивач вважав, що пошкодження газопроводу працівники відповідача зобов'язані були виявити ще за його першого звернення з приводу несправності системи газопостачання, а тому їх бездіяльність призвела до необґрунтованих витрат зі встановлення автоматики і крану, завищених обсягів нарахованого споживання газу, а відтак безпідставно нарахованої заборгованості, що також становила реальну загрозу його життю та здоров'ю.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просив встановити факт наражання його на небезпеку у зв'язку з неналежним виконанням працівниками ПАТ «Миколаївгаз» своїх обов'язків; визнати безпідставним нарахування йому заборгованості за спожитий газ в сумі 15 234 грн. 24 коп. та звільнити його від її сплати; зобов'язати відповідача відшкодувати вартість автоматичної системи в сумі 3 250 грн., крану в сумі 120 грн. та вартість робіт з їх монтажу в розмірі 180 грн.; зобов'язати ПАТ «Миколаївгаз» здійснити перевірку системи газопостачання у його домоволодінні на відповідність нормам безпеки її експлуатації; стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» 30 468 грн. 48 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (далі - ТОВ «Миколаївгаз Збут»).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

03 липня 2017 року Жовтневим районним судом Миколаївської області ухвалено додаткове рішення, яким витрати у даній справі, а саме витрати з судового збору віднесено на рахунок держави, з урахуванням приписів ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року рішення районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року, у частині вирішення позовних вимог про визнання безпідставною нараховану ПАТ «Миколаївгаз» заборгованість та звільнення від її сплати, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року залишено без змін.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірною нарахування ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_3 станом на лютий 2017 року в розмірі 14 767 грн. 60 коп.

Зобов'язано ПАТ «Миколаївгаз», ТОВ «Миколаївгаз Збут» здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_3, починаючи з 24 квітня 2014 року по 28 липня 2016 року. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївгаз» посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача по нарахуванню заборгованості за спожитий природний газ, позивачу було нараховано 14 767 грн. 60 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Водночас колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо покладення обв'язку на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вчинити певні дії.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Правовідносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) -споживачами газу були врегульовані Правилами надання населенню послуг з газопостачання (далі - Правила), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року.

Згідно п.10 вказаних Правил розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягів споживання та/або видів (напрямів) споживання природного газу.

Відповідно пункту 4 глави 4 розділу 9 Кодексу газорозподільних систем, який набув чинності 27 листопада 2015 року, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов'язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п'яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору газорозподільних систем (ГРМ) у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об'єм розподілу та споживання природного газу по об'єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об'єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно проінформує про покази лічильника газу, формування об'єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Відповідно до п.17 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (Постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року №442), розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим. Газопостачальне підприємство має право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

З матеріалів справи убачається, що 26 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Миколаївгаз» укладено договір про надання послуг з газопостачання №1105011 (особовий рахунок НОМЕР_1).

24 квітня 2014 року ПАТ «Миколаївгаз» здійснено технічне обслуговування газового обладнання споживача ОСОБА_3 (том 1 а.с.60).

04 грудня 2014 року за заявою позивача було здійснено демонтаж його газового лічильника.

Відповідно до листа ПАТ «Миколаївгаз» від 06 січня 2015 року ОСОБА_3 на його звернення від 22 грудня 2014 року повідомлено про несправність газового лічильника та необхідність його ремонту (том 1 а.с.8). Позивач погодився на ремонт газового лічильника та його було направлено до сервісного центру з повірки лічильників.

З приводу повірки газового лічильника, який на думку позивача, завищував покази споживання, позивач звертався із зверненням до різних державних структур.

Зі змісту листа Миколаївської обласної державної адміністрації від 17 лютого 2015 року, вбачається, що за наслідками перевірки встановлено установку лічильника в будинку позивача 13 січня 2015 року після ремонту. За час відсутності газового лічильника нараховано 492 куб.м, а саме: за грудень 2014 року - 344.4 куб.м, за січень 2015 року - 147.6 куб.м. Станом на 01 лютого 2015 року заборгованість становить 232 грн. 86 коп. на показання лічильника 20 828 куб.м (том 1 а.с.10).

Аналогічні відомості містяться у витягу з особового рахунку ОСОБА_3, станом до встановлення позивачу лічильника (до 13 січня 2015 року) останньому нараховано споживання газу за січень 2015 року в розмірі 147.60 куб.м на показання лічильника 20 828 куб.м та зафіксована сума боргу - 232 грн. 87 коп.

Після встановлення лічильника нарахування відбувалось відповідно до його показань та станом на травень 2015 року борг у споживача відсутній (том 1 а.с.66).

В подальшому, відповідно до виписки з особового рахунку споживача, станом на грудень 2015 року у позивача виникла заборгованість за послуги з газопостачання в загальному розмірі 213 грн. 92 коп. (том 1 а.с.68).

05 лютого 2016 року ОСОБА_3 підписав заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу ТОВ «Миколаївгаз Збут», відповідно до якої ПАТ «Миколаївгаз» визначено як оператора газорозподільної мережі, з яким позивач уклав договір розподілу природного газу (том 1 а.с.67).

Згідно акту №142 від 24 лютого 2016 року домоволодіння позивача було відключено від газопостачання представниками ПАТ «Миколаївгаз» у зв'язку з наявною у позивача заборгованістю за газопостачання у сумі 2 783 грн. 82 коп., показання лічильника при відключенні 26 909 куб.м. При проведенні відключення працівниками газового господарства також було зафіксовано факт заниження позивачем показів лічильника у квитанціях на 1987 куб.м, у зв'язку з чим позивачу було здійснено донарахування за послуги газопостачання на суму 17 346 грн. 25 коп. (том 1 а.с.57-59, 65,68).

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 2 783 грн. 82 коп. станом на 24 лютого 2016 року матеріали справи не містять, а з виписки з особового рахунку споживача слідує, що за період з 01 липня 2015 року по 01 лютого 2016 року загальна сума боргу становить 90 грн. 36 коп. (том 1 а.с.68).

06 квітня 2016 року при проведенні ПАТ «Миколаївгаз» технічного обслуговування зафіксовано факт самовільного підключення домоволодіння позивача до газопостачання шляхом зривання пломби та блокуючого пристрою з запірної арматури ввідного газопроводу, у зв'язку з чим здійснено його повторне відключення від газопостачання (том 1 а.с.14).

Цього ж дня, в присутності сільського голови Новомиколаївської сільської ради та представника соціальної служби виявлено витік газу з труби при вводі до газового котла, який було усунуто наступного дня працівниками газового господарства та здійснено перепломбування крану на вводі.

12 квітня 2016 року ПАТ «Миколаївгаз» видано припис про усунення небезпечних для експлуатації газового обладнання чинників, який підписано позивачем без зауважень. Згідно даних акту технічного обслуговування від 12 квітня 2016 року витоку газу виявлено не було (том 1 а.с.14).

01 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про ремонт труби газопостачання у зв'язку з її пошкодженням, інших звернень щодо витоку газу протягом 2014-2016 років матеріали справи не містять (том 1 а.с.17).

Згідно акту від 28 липня 2016 року, представниками відповідача 28 липня 2016 року було виявлено факт витоку газу за адресою позивача (том 1 а.с.20).

29 липня 2017 року проведено технічне обслуговування газових приладів споживача ОСОБА_3 та здійснено відновлення газопостачання до будинку (том 1 а.с.62.64).

Звертаючись до суду з вимогою про визнання безпідставним нарахування заборгованості за спожитий газ та звільнення від сплати боргу позивач зазначав, що внаслідок витоку газу, який тривалий час мав місце за місцем його проживання та який виник через неправомірні дії саме відповідача, було збільшено обсяги споживання природного газу, та як наслідок, безпідставне нарахування відповідачем заборгованості за спожиті послуги.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій ст.16 ЦК України.

Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК України убачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55 та 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні даної справи в частині позовних вимог до ПАТ «Миколаївгаз», районним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Зокрема, судом вірно заначено, що заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 2 783 грн. 82 коп., яка визначена станом на 24 лютого 2016 року, як підстава для відключення споживача ОСОБА_3 від газопостачання, нічим не була підтверджена та взагалі відсутня у наданих ПАТ «Миколаївгаз» розрахунках заборгованості. Також, не знайшла свого належного підтвердження і нарахована відповідачем заборгованість в розмірі 16 381 грн. 45 коп., яка розрахована виходячи з різниці між показами лічильника позивача, що були зафіксовані відповідачем станом на лютий 2016 року та показами лічильника, що зазначені в квитанціях про сплату за спожитий газ, у тому числі за лютий 2016 року. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач безобліково споживав природний газ відповідачем не надано, а пояснення позивача щодо витоку газу не були спростовані (не встановлено протилежного і в суді апеляційної інстанції). Вказане свідчить про порушення газовим господарством пунктів 6,19Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року №476), які діяли на момент виникнення спірних правовідносин (втратили чинність на підставіпостанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року №442), та відповідно, є підставою для визнання такого нарахування заборгованості неправомірним та покладення обов'язку здійснити її перерахунок.

На неправомірне нарахування заборгованості за спожитий природний газ та відключення домоволодіння позивача від газопостачання у зв'язку з порушенням ПАТ «Миколаївгаз» вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання вказував у відповіді на звернення заявника і Сектор Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Миколаївській області від 15 липня 2016 року №30-13-30/98 (том 1 а.с.18-19).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року в частині покладення обов'язку на ТОВ «Миколаївгаз Збут» здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_3 починаючи з 24 квітня 2014 року по 28 липня 2016 року змінити, виключивши з нього висновок про покладення такого обов'язку на третю особу, оскільки позивач не реалізував своє право подачі клопотання згідно ст.33 ЦПК України (ст.51 ЦПК України у чинній редакції) щодо залучення зазначеного товариства до участі у справі у процесуальному статусі відповідача, а не третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі в справі особу як співвідповідача або замінити неналежного відповідача належним відповідачем.

В решті судове рішення підлягає залишенню без змін, оскільки суд ухвалив його з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини, в своєму рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Щодо посилання позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції на необхідність одночасного вирішення питання щодо надання йому субсидії на оплату послуг з газопостачання, то вказане питання не підлягає розгляду, оскільки не є предметом апеляційного перегляду та вказане не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року в частині покладення обов'язку на Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» здійснити перерахунок заборгованості за спожитий природний газ ОСОБА_3 починаючи з 24 квітня 2014 року по 28 липня 2016 року - змінити, виключивши з нього висновок про покладення такого обов'язку.

В решті судове рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 14 березня 2019 року