Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Справа153/1274/19

Провадження2/153/347/19-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 10 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, який зареєстровано в реєстрі №7063, про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» з нього заборгованості в розмірі 177822 гривні 98 копійок за кредитним договором №б/н від 31.05.2017, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 13 серпня 2015 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області, яке вступило в закону силу 25 серпня 2015 року, у цивільній справі №153/1030/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості, вирішено: позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості задовольнити. Стягнути із нього на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 39832 гривні 20 копійок заборгованості по кредитному договору від 17 грудня 2010 року, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 398 гривень 96 копійок, а всього 40231 гривня 16 копійок. 16 вересня 2015 року Ямпільським районним судом Вінницької області був виданий виконавчий лист №153/1030/15-ц та переданий на примусове виконання до Ямпільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, де по сьогоднішній день перебуває на примусовому виконанні. Згідно цієї ж довідки, станом на 23.08.2019 він частково сплатив борг у сумі 18077,59 грн. по даному виконавчому листі. В серпні 2019 року у Ямпільському районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області йому повідомили, що також є виконавчий напис виданий 10.07.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за №7063, про стягнення з нього на користь відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 17.12.2010 та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.05.2017, грошових коштів у сумі 177822 грн. 98 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14957 грн. 96 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 153821 грн. 07 коп.; заборгованості з пені та комісії у розмірі 100 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 8443 грн. 95 коп. У цьому ж виконавчому написі зазначено, що стягнення здійснюється за період з 17 грудня 2010 року по 31 травня 2017 року. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 10.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №7063 вчинений незаконно з порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат». У виконавчому написі нараховані суми стягнення штрафу та пені після спливу позовної давності, що також є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вважає, що відповідач пропустив передбачений законом трирічний строк для звернення до нотаріуса, оскільки як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі, стягнення здійснюється за період з 17 грудня 2010 року по 31 травня 2017 року, тобто фактично право вимоги у відповідача примусового стягнення боргу виникло з дня коли виникла заборгованість, тобто з 17 грудня 2010 року, а виконавчий напис видано через 7 років, тобто з пропуском трирічного строку, що є порушенням 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Як вбачається із оскаржуваного виконавчого напису з нього також стягуюється заборгованість по пені та комісії у розмірі 100 грн. 00 коп., по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп., по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 8 443 грн. 95 коп., строк пред`явлення вимог по яких закінчився 17 грудня 2011 року, однак в цій частині нотаріус також видав оскаржуваний виконавчий напис з пропуском річного строку, що є порушенням ст.88 ЗУ «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Окрім того, спростовує безспірність заборгованості той факт, що на час вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису, вже існувало рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.08.2015 (справа №153/1030/15-ц) за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.12.2010. Згідно цього ж рішення суду розмір цієї заборгованості судом встановлений у сумі 39832 грн. 20 коп., яка існувала станом на 30 квітня 2015 року. За вказаним рішенням суду, відкрито виконавче провадження і з нього стягуються кошти. Він, не визнає суму боргу вказану у виконавчому написі, оскільки вона є значно завищеною і явно перевищує фактичний розмір заборгованості ним перед банком, яка уже встановлена рішенням суду. З часу постановлення судом рішення, він не користувався кредитними коштами, жодного разу кошти по рахунку не отримував, тому сума заборгованості після рішення суду є незаконною і необґрунтованою. Як вбачається із оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса стягнення здійснюється за період з 17 грудня 2010 року по 31 травня 2017 року. Таким чином, заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною і цей спір був вирішений судом, а в результаті вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису його двічі притягнуто до фінансової (майнової) відповідальності, що є порушенням ст.61 Конституції України. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог діючого законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Ордеру серії ВН №090182 від 01.10.2019 (а.с.33) у судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла письмова заяву за вхід.№8377 від 20.11.2019, в якій останній просить справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача. Окремо надав суду копію Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 де колегія суддів виклала правові позиції в подібних правовідносинах та просив їх врахувати при прийнятті рішення у справі. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - адвокат Закуренко Т.М., який діє на підставі Довіреності №2695-К-Н-О від 10.06.2019 у судове засідання не з`явився. Надав суду письмові пояснення за вхід.№7990 від 06.11.2019 де зазначено прохання представника розгляд справи провести у його відсутність. Окрім того в письмових поясненнях представник відповідача посилався на те, що позивач тривалий час є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». Позивач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що заява, разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Позивач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, отримував кредитні кошти з банкоматів з власної ініціативи, а також користувався карткою в мережах магазинів при купівлі товарів. Активація позивачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Отже є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Позивач почав користуватися кредитними коштами, певний час сумлінно виконував умови кредитного договору, сплачуючи заборгованість за договором, а отже позивач визнав свої зобов`язання за кредитним договором та розміри встановлених обов`язкових платежів. Представник позивача просив врахувати письмові пояснення при винесенні рішення по справі, а також просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву за вхід.№8039 від 07.11.2019, в якій просив справу розглянути у його відсутність.

Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача від 20.11.2019; заява представника відповідача про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення від 06.11.2019, заява третьої особи про розгляд справи в його відсутність.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 01 жовтня 2019 року (а.с.13-16); витребування доказів (а.с.18-21); витребування доказів повторно (а.с.36-40); закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 20 листопад 2019 року на 15 годину 00 хвилин (а.с.7173), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.4-5) судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Вітрівка Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрований.

Із копії виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., зареєстрованого в реєстрі №7063 від 10.07.2017 (а.с.6) судом встановлено, що з позивача стягнуто невиплачені в строк відповідно до умов Кредитного договору від 17 грудня 2010 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.05.2017, грошові кошти у сумі 177822 грн. 98 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 957 грн. 96 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 153 821 грн. 07 коп.; заборгованості з пені та комісії у розмірі 100 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 8 443 грн. 95 коп. Стягнення здійснюється за період з 17 грудня 2010 року по 31 травня 2017 року.

Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1030/15-ц від 13.08.2015, яке набрало законної сили 25 серпня 2015 року (а.с.7-8) та копії виконавчого листа виданого 16 вересня 2019 року на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1030/15-ц від 13.08.2015 (а.с.9) судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягнуто 39832 гривні 20 копійок заборгованості по кредитному договору від 17 грудня 2010 року, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 398 гривень 96 копійок, а всього 40231 грн.16 коп.

Із довідки Ямпільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області №9089/15.23-25 від 23.08.2019 (а.с.10) судом встановлено, що на примусовому виконанні у Ямпільському районному відділі ДВС перебуває виконавчий лист виданий 16 вересня 2015 року на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1030/15-ц від 13.08.2015. Станом на 23.08.2019 позивач сплатив борг в сумі 18077,59 грн. по даному виконавчому листі.

Із копії заяви від 25.06.2017 (а.с.50) судом встановлено, що відповідач 25 червня 2017 року, після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором від 17 грудня 2010 року, та після того як було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1030/15-ц від 13.08.2015, яке набрало законної сили 25 серпня 2015 року (а.с.7-8), звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. з проханням вчинити виконавчий напис на копії Кредитного договору без номера від 17 грудня 2010 року для стягнення боргу частинами з позивача, а саме у сумі 177822,98 грн.

Сторонами не оспорюється той факт, що між ними виникли спірні договірні цивільні правовідносини, вказане підтверджується копією рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1030/15-ц від 13.08.2015, яке набрало законної сили 25 серпня 2015 року (а.с.7-8).

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Судом встановлено, що Банк пропустив передбачений законом трьох річний строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки Банк набув право вимоги щодо примусового стягнення боргу з дня коли виникла заборгованість, тобто з 28 лютого 2011 року, а звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 25 червня 2017 року.

Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

У даному випадку не можна говорити про безспірність стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» із позивача грошової суми, адже наведена у виконавчому написі нотаріуса грошова сума кредитної заборгованості утворилася поза межами строку позовної давності.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису та чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги.

Як вище зазначалося, рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1030/15-ц від 13.08.2015, яке набрало законної сили 25 серпня 2015 року (а.с.7-8) з позивача на користь відповідача стягнуто 39832 гривні 20 копійок заборгованості по кредитному договору від 17 грудня 2010 року. Тобто, заборгованість зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною і цей спір був вирішений судом, а в результаті вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису позивача двічі притягнуто до фінансової (майнової) відповідальності, що є порушенням ст.61 Конституції України.

Дані обставини підтверджують те, що заборгованість не можна вважати безспірною.

Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису нотаріус отримував від банку не оригінал анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17.12.2010, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.12.2010, письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 17.12.2010.

Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання вимоги про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку.

А тому, порушені права позивача підлягають захисту, а заявлені позовні вимоги задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції №26 від 30.08.2019 стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 18, 256, 257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Конституцією України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виконавчий напис від 10 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, який зареєстровано в реєстрі №7063, про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя село Вітрівка Ямпільського району Вінницької області, заборгованості в розмірі 177 822 гривні 98 копійок за кредитним договором №б/н від 31.05.2017 визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя село Вітрівка Ямпільського району Вінницької області, судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення, а особами, які не були присутні при проголошенні судового рішення, в той самий строк з часу отримання копії цього рішення.

ОСОБА_2 Т. В. Гаврилюк