№ 207/4103/18
№ 2/207/273/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Камянське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, відповідно до якого просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по аліментах в розмірі 11644, 00грн. В обґрунтування позову зазначила, що з ОСОБА_2 вони проживали в зареєстрованому шлюбі однією сімєю з 1990року по 2008 рік.

З 2008 року вони припинили шлюбні стосунки з боржником та більше не проживають разом, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Боржником створено іншу родину, в якій він проживає. Шлюб між ними розірваний у 2008 році.

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей, один з яких син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 неповнолітній.

Син проживає спільно з позивачкою за адресою: м.Камянське, пмт Карнаухівка, 1-й перевул. Ясиновий, 19, що підтверджується довідкою та знаходиться на її повному утриманні.

ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання сина не надає з квітня 2017 року.

До квітня 2017 року на підставі усної домовленості він добровільно сплачував аліменти у мінімальному розмірі по 400 грн. щомісячно, згодом по 700 грн., щомісячно та ніс витрати перед кожним навчальним роком.

Заборгованість існує з квітня 2017р. по 04.06.2018р. 3 04.06.2018р. відповідач сплачує аліменти в примусовому порядку на підставі судового наказу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по аліментах в розмірі 11644, 00грн.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що з 04 06.2018 року він сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 за судовим наказом в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітної плати (доходів) щомісячно. До червня 2018 року договір про сплату аліментів між ним та позивачкою не укладався та ними не підписувався.

В травні 2017 року він отримав травму, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого від 20.05.2017 року та від 04.07.2017 року, деякий час не працював.

Його заробітна плата в середньому становить 3800,00 грн. щомісяця, у підтвердження чого надав суду в якості доказу довідку про доходи від 24 січня 2019 року.

Крім цього, з 22 жовтня 2011 року він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу у них 29 липня 2013 року народилася донька - ОСОБА_6, яка знаходиться на повному їх матеріальному забезпеченні.

У відповідності до ч. 2 ст 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минути час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов'язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов'язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останньою від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Позивачка не надала належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до нього з питання стягнення аліментів за попередній час на утримання сина. Самостійно визначила заборгованість та подала відповідний позов. Аліменти він сплачує за судовим наказом від 04 06.2018 року щомісячно (відраховуються з його заробітної плати). Згідно з ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У звязку з чим просив позивачці у позові про стягнення з нього заборгованості по аліментам - відмовити.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 5 копія свідоцтва про народження ).

Позивач в позовній заяві не обґрунтовує позов нормами матеріального права які, на її думку, регулюють порядок стягнення саме заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч.3 ст.194 СК України заборгованість по аліментам, які стягуються відповідно до ст.187 СК України, погашаються за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії, за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Враховуючи, що чинним законодавством передбачене стягнення за рішенням суду заборгованості по аліментам тільки у порядку ст.194 СК України, коли вказана заборгованість виникла в результаті несплати аліментів, які відраховуються за ініціативою платника, вимога позивача про стягнення заборгованості по аліментам не підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що у даному випадку аліменти, відповідно до ст.187 СК України, взагалі не стягувались, а стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із позовної заяви матеріально правова вимога про стягнення аліментів за минулий час, в порядку ст. 191 СК України, позивачкою не обґрунтована, нею не зазначено на обставини, які б вказували, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати та не зазначено на докази, які б підтверджували таку вимогу.

Разом з цим, як слідує з позовних вимог, зазначених позивачкою в її позові, вона просить стягнути з відповідача не аліменти за минулий час, а саме заборгованість по аліментам.

Згідно з ч.3 ст.194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Аналізуючи ч.3 ст.194 та ч.2 ст. 191 СК України суд зазначає, що стягнення заборгованості за минулий час, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу та присудження аліментів за минулий час, в порядку передбаченому ч. 2 ст. 191 СК є різним правовим регулюванням аліментних обовязків платників аліментів.

Встановлено, що вимога про стягнення аліментів за минулий час в порядку передбаченому ч. 2 ст. 191 СК позивачкою не предявлялась.

Що стосується стягнення заборгованості по аліментам, яку саме і просить стягнути позивачка, то у судовому засіданні було встановлено, що відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів не провадилось, тобто вони не стягувались за домовленістю між сторонами відповідно до статті 187 Сімейного Кодексу, що у судовому засіданні підтвердили і позивачка і відповідач, а отже виходячи з викладеного не може йти мови і про виникнення заборгованості, так як заборгованість утворюється у випадках, коли сторони домовились про сплату аліментів, внаслідок чого аліменти повинні були відраховуватись, але не відраховувались, із заробітку (доходу) платника аліментів за його заявою або за рішенням суду, але фактично сплата аліментів за цими документами не провадилась.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.194 СК України заборгованість по аліментах може бути стягнута за рішенням суду лише у випадку їх відрахування в порядку ст.187 СК України. З матеріалів справи вбачається, що відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів не мала місця, так як ніхто такої заяви не подавав, а частина ч. 3 ст. 194 СК України визначає порядок стягнення заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

З огляду на зазначене, враховуючи, що заборгованість за аліментами може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за аліментами, а відтак проаналізувавши досконало законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно дост. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 1-й пров. Ясеновий, 19 до ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, про стягнення заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко