Ухвала

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 523/3543/15-ц

провадження № 61-21275ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про розірвання договорів та стягнення коштів та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 23 листопада 2019 року.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У касаційній скарзі заявники просять поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що повний текст оскаржуваної постанови Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року вони отримали 24 жовтня 2019 року, проте доказів на підтвердження цього не надають.

Наведені особами, які подали касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки ними не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку з огляду на тривалість пропущеного строку на касаційне оскарження, а також невживання заявниками у розумний строк заходів щодо отримання інформації про стан судового провадження, ураховуючи те, що апеляційна скарга у справі подавалася, у тому числі, ОСОБА_2 .

Заявниками не долучено до касаційної скарги доказів, які підтверджують дату отримання копії судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У касаційній скарзі заявники зазначають, що ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі на пункт 14 частини другої статті 2 Закону України «Про судовий збір». Крім того вона є інвалідом з дитинства ІІІ групи, на підтвердження чого надають довідку 1027 Управління соціального захисту населення в Суворовському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 01 серпня 2019 року № 16:02-13/4852.

Проте наведені ОСОБА_2 доводи щодо звільнення від сплати судового збору є безпідставними, оскільки пунктом 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, проте, з огляду на надану заявником довідку, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, є повнолітньою.

Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» не звільняються від сплати судового збору інваліди III групи.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Касаційна скарга містить квитанцію про часткову сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2 392 грн.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2015 року мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 1 218 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості та, уточнивши 14 грудня 2015 року позовні вимоги, просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 листопада 2016 року № ODS0AE00000052 у розмірі 43 779,37 доларів США (що за курсом Національного банку України станом на 14 грудня 2015 року (23,86 грн) становило 1 044 575,77 грн) та судові витрати.

Отже, при поданні первісного позову судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 15 668,63 грн (1 044 575,77 грн * 1,5% = 15 668,63 грн).

Вимоги касаційної скарги свідчать про те, що заявники оскаржують судові рішення, ухвалені за результатами розгляду первісного позову, зустрічного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору у повному обсязі.

У разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів (пункт 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду із зустрічним позовом) за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду із зустрічним позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про розірвання договорів та стягнення коштів та, уточнивши 02 грудня 2015 року позовні вимоги, просив суд: розірвати кредитний договір від 21 листопада 2006 року № ODS0AE00000052; стягнути з відповідача на свою користь надмірно сплачені кошти у подвійному розмірі у сумі - 4 214,58 доларів США (що за курсом Національного банку України станом на 02 грудня 2015 року (23,84 грн) становило 100 475,59 грн).

Отже, при поданні зустрічного позову судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 1 004,75 грн (100 475,59 грн * 1% = 1 004,75 грн) за вимогу майнового характеру та 487,20 грн за вимогу немайнового характеру (1 218 грн * 0,4 = 487,20 грн), а усього - 1 491,95 грн (1 004,75 грн + 487,20 грн = 1 491,95 грн).

Частиною шостою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом у цій справі як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди та, уточнивши 02 грудня 2015 року позовні вимоги, просила суд: визнати недійсним здійсненний ПАТ КБ «ПриватБанк» односторонній правочин щодо стягнення з неї державної соціальної допомоги як інваліду з дитинства третьої групи на погашення заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № ODS0AE00000052; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 2 107,97 доларів США (що за курсом Національного банку України станом на 02 грудня 2015 року (23,84 грн) становило 50 254 грн) та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні ОСОБА_2 позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору складала 702,54 грн (50 254 грн + 20 000 грн) * 1% = 702,54 грн).

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та становить 35 726,24 грн (15 668,63 грн + 1 491,95 грн + 702,54 грн) * 200% = 35 726,24 грн).

Оскільки ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 392 грн, то йому необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 33 334,24 грн.

Оскільки, ОСОБА_2 не долучено до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору, тому заявнику необхідно надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 35 726,24 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: 6007, код банку отримувача (МФО): 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA7026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвалипротягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець