Ухвала

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 495/7384/18

провадження № 61-48929ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення коштів за договором позики.

Разом із позовною заявою ОСОБА_6 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4: квартиру АДРЕСА_1; стояночне місце, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Заява мотивована тим, що відповідачі ухиляються від виконання зобов'язання щодо повернення позики: ОСОБА_7 - у розмірі 2 868 026,04 грн та 1 425 600 грн за розпискою та договором позики від 10 вересня 2014 року; ОСОБА_4 - у розмірі 2 868 026,04 грн та 1 425 600 грн за розпискою та договором позики від 10 вересня 2014 року; ОСОБА_8 - у розмірі 20 тис. грн за розпискою від 10 вересня 2014 року. У зв'язку з ухиленням відповідачів від повернення суми позики, зважаючи на значну ціну позову, наявні обґрунтовані підстави для забезпечення позову належним відповідачу на праві приватної власності нерухомим майном, так як його відчуження на користь третіх осіб призведе до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Накладено арешт на стояночне місце, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту належного відповідачу нерухомого майна може призвести до відчуження спірного майна та переходу права власності до третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Арешт майна відповідача дійсно є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишено без задоволення, ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права.

21 грудня 2018 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені всупереч вимогам процесуального права та роз'ясненням пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову». Зокрема, позивачем не надано жодного доказу необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також не наведено обставин, які можуть свідчити про вчинення заявником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після подання позову до суду. Обрання виду забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру та стояночне місце ОСОБА_4 не обґрунтовано. Апеляційним судом не враховано та не надано оцінки твердженням ОСОБА_4, які були наведені в апеляційній скарзі, а також не з'ясовано фактичних обставин справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини п'ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, враховуючи значну ціну позову, дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне ОСОБА_4 нерухоме майно може призвести до відчуження спірного майна відповідачем та переходу права власності до третіх осіб, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а арешт майна відповідача дійсно є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, і обґрунтовано забезпечив позов у такий спосіб.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення коштів за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов