Справа № 336/5306/19
Пр. № 2/336/3121/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Шевченковський районний м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення з-під арешту належного йому майна, що накладений 10 грудня 2003 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції під час здійснення виконавчого провадження.

В позові зазначив, що його звернення до відділу державної виконавчої служби з заявою про надання роз`яснення про підстави накладення арешту увінчалось отриманням відповіді про наявність двох зареєстрованих обтяжень щодо майна позивача: на підставі постанов від 10.12.2003 року п`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою. Запис про боржника ОСОБА_1 в автоматизованій системі виконавчого провадження на час звернення відсутній, про наявність виконавчих проваджень та про їх долю повідомити неможливо через знищення архіву виконавчих проваджень та номенклатурних справ, які за загальним правилом підлягають зберіганню протягом трьох років.

Наявність вказаних обтяжень у відсутність не лише виконавчих проваджень, а й навіть відомостей про особу, на користь якої застосовані вказані заходи забезпечення виконавчого провадження, обмежують його в реалізації повною мірою охоронюваного національним та міжнародним законодавством права власності.

У зв`язку з викладеним позивач просить звільнити належне йому майно з-під арешту.

Ухвалою судді від 23.08.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовногот провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання позивач не з`явився.

Його представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи, у зв`язку з чим суд в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу без участі позивача і його представника.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, що за умови згоди представника позивача, висловленої в письмовій заяві, є підставою для ухвалення заочного рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що на підставі постанов державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ від 10.12.2003 року № АА 423125, реєстраційний номер 2116222, та № 423155, реєстраційний номер 2116229, накладений арешт на майно боржника та оголошена заборона його відчуження під час здійснення виконавчого провадження (а. с. 7).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент вчинення вказаних заходів забезпечення виконавчого провадження, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

Суд вважає, що державний виконавець, в провадженні якого перебував виконавчий документ, діяв правомірно, прийнявши оскаржуваний захід забезпечення виконавчого провадження.

Доля виконавчих проваджень, як і її учасники, судом не встановлена.

У відповідності до ст. 59 закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (1); надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника (2); отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах (3); наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням (4); відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно (5); отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову (6); погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (7); отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову (8); підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (9).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як випливає із змісту частини 5 ст. 59 Закону.

У зв`язку з викладеним суд не вбачає в діях державного виконавця, уповноваженого на неухильне дотримання законності під час здійснення виконавчого провадження, ознак протиправності.

Разом з тим, відсутність виконавчого провадження з 2003 року в провадженні підрозділу виконавчої служби за умови закінчення строку виконавчої давності позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право особи реалізовувати своє право власника повною мірою.

Непорушність права власності гарантована Основним Законом України.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном.

Право власника захистити своє речове право внормоване наведеними положеннями закону, а також випливає із змісту роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідно до якого позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником цього майна.

У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе захистити право заявника та ухвалити про скасування арешту на належне йому як боржнику у виконавчому провадженні майно.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 321, 391ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Брюллова, 5, ) задовольнити.

Звільнити з-під арешту та заборони відчуження, накладеного постановами державного виконавця Шевченківського відділу Запорізького міського управління юстиції від 10.12.2003 року № АА 423125, реєстраційний номер 2116222, та № 423155, реєстраційний номер 2116229, майно ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Суддя О.В. Щаслива