Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/1644/16-ц

провадження № 61-20583св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: Львівське комунальне підприємство «Господар», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 14 лютого 2017 року в складі судді Гирич С. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року в складі колегії суддів:

Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської радизвернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Львівське комунальне підприємство «Господар» (далі - ЛКП «Господар»), Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що будинок

АДРЕСА_1 1913 року будівництва, віднесений до пам`яток архітектури рішенням Львівського облвиконкому від 05 липня 1985 року № 381, належить до відання Львівської міської ради та перебуває на обслуговуванні ЛКП «Господар». Співвласниками нежитлових приміщень від АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які 09 липня 2015 року уклали договір оренди з приватним підприємцем ОСОБА_3 (далі - ПП ОСОБА_3 ), на підставі якого передали останньому в тимчасове платне користування (найм) для господарської (комерційної) діяльності приміщення в будинку АДРЕСА_1 , площею 122 кв. м. За скаргами мешканців працівниками ЛКП «Господар» встановлено, що

ПП ОСОБА_3 встановлено на фасаді будинку металеву трубу.

ЛКП «Господар» скеровано припис про усунення виявленого порушення, проте труба демонтована не була, працівників ЛКП «Господар» для демонтажу такої не допущено.

Посилаючись на те, що вентиляційну трубу встановлено самовільно, погодження у встановленому законом порядку не надано, позивач просив суд зобов`язати відповідачів, як власників приміщення в будинку

АДРЕСА_1 , здійснити демонтаж труби.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року, в задоволенні позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської радивідмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачі на законній підставі надали право користування нежитловими приміщеннями іншій особі - ОСОБА_3 , який здійснює

у приміщенні господарську діяльність, здійснював реконструкцію та встановлення вентиляційної труби, для чого уклав договір із відповідною організацією. Оскільки встановлення труби здійснювалось не відповідачами, судом було роз`яснено позивачу можливість залучення співвідповідачем орендаря, проте своїм правом позивач не скористався, ні орендаря, ні товариство з обмеженою відповідальністю «Файрузят» (далі - ТОВ «Файрузят») до участі у розгляді справи не залучив.

Аргументи учасників справи

У липні 2017 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувані судові рішення скасувати

й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовано положення статей 319, 322 ЦК України та не враховано, що вказаний будинок віднесений до пам`яток архітектури. Крім того, представником відповідача не надано акту наданих послуг, тому немає підстав стверджувати, що саме ТОВ «Файрузят» чи ПП ОСОБА_3 встановили систему вентиляції.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначає, що судові рішення постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування немає.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження

у цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року № 4387 є співвласниками нежитлових приміщень від «1» по «13 » в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 122,3 кв. м.

Відповідно до договору оренди приміщення від 09 липня 2015 року № 2705

ОСОБА_1 уклав із ПП ОСОБА_3 цей договір, згідно умов якого, орендодавець передав в тимчасове користування для господарської (комерційної) діяльності приміщення площею 122 кв. м в будинку

АДРЕСА_1 .

ЛКП «Господар» відповідачу та орендарю надсилалися приписи про негайне усунення порушень, які були встановлені вказаними актами, а саме самовільне встановлення технічних елементів на фасадах будинків та споруд - пам`ятках архітектури.

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 грудня 2015 року № 551 зобов`язано ЛКП «Господар» демонтувати самочинно влаштовану на фасаді будинку металеву вентиляційну трубу, проте така демонтована не була.

Згідно пункту 5 частини другої статті 17 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних

з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Водночас за змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як орган місцевого самоврядування Личаківська районна адміністрація Львівської міської радивідповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

Статтею 18-1 цього Закону передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень

і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Виконавчі органи міських рад - це органи, які відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в України» створюються міськими радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абзац 11 статті

1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»).

До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать повноваження зі здійснення контролю за використанням житлового фонду (частина перша статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»).

Отже, спір у цій справі є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самовільного встановлення вентиляції і кондиціонерів та усунення цих порушень шляхом демонтажу самочинно встановленого обладнання. Отже, справа за позовом такого суб`єкта належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 464/5495/13-ц (провадження № 14-92цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 461/12053/15-ц (провадження № 14-85цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатись законними

й обґрунтованими, тому підлягають скасуванню із закриттям провадження

у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 463/1644/16-ц за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Львівське комунальне підприємство «Господар», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повідомити Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук