Справа № 530/867/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

04.12.2019 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Дем`янченка С.М., за участю секретаря Тараненко Т.І. розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в

Позовна заява мотивована тим, що 17.07.2015 року сторони по справі зареєстрували шлюбу. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Зіньківського районного суду, Полтавської області від 24.02.2017 року шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 24.02.2017 року з відповідача ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 506 грн. Рішенням суду від 18.05.2018 року змінено розмір аліментів, які стягуються згідно рішення Зіньківського районного суду, Полтавської області від 19.05.2017 року з відповідача ОСОБА_2 з твердій грошовій сумі 506 грн. на 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішення чинності і до досягнення дитиною повноліття. З самого початку виконання даного рішення суду аліменти з відповідача стягувалися не в розмірі ј частини від його заробітної плати, а у фіксованій сумі 813 грн щомісяця, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У Зіньківському РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області повідомили, що відповідач звільнився з роботи ніякого доходу немає, а тому з відповідача стягуються аліменти в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму . Заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 2636,02 грн. З отриманої інформації Державної прикордонної служби вбачається, що ОСОБА_2 перетинав державний кордон України 25.08.2018 року для виїзду, 22.11.2018 року для в`їзду, 26.01.2019 року для виїзду, що свідчить про значне поліпшення матеріального становища відповідача. ОСОБА_2 офіційно не має доходу, але регулярно перетинає державний кордон України для виїзду, тому має заробітну плату та постійний дохід, фізично здоровий та аліменти в розмірі 813 грн. є недостатніми для нормального розвитку дитини і її матеріального забезпечення, відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, добровільно допомоги в достатній мірі не надає, може сплачувати аліменти у більшому розмірі. При вищезазначених обставинах справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду і просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2000 грн., але не менше ніж мінімальний розмір аліментів визначений чинним законодавством України для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту звернення з позовом до суду і до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 09.07.2019 року відкрито провадження по справі .

Ухвалою суду від 05.11.2019 року призначено по справі судовий розгляд.

В судове засідання учасники справи не з`явились, надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач ОСОБА_1 позов підтримала, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, надіслав суду заяву в якій заперечував стосовно позовних вимог.

Суд, вирішив за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що на утриманні позивачки ОСОБА_1 знаходиться неповнолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22-45). Відповідно до виконавчого листа № 530/387/18 року виданого на підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.06.2018 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка працює медичною сестрою КНП Зіньківська ЦРЛ Полтавської області та отримує заробітну плату, яка станом на травень 2019 року становить 2710,84 коп.( а.с.18). Відповідач ОСОБА_2 постійно перетинає кордон України, ніде не працює, інших утриманців, крім неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не має, та має можливість сплачувати на користь позивачки аліменти на його утримання в розмірі 2000 грн щомісячно. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 27.04.2018 року зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.192 СК України " розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них ".

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Частиною 1 ст. 182 СК України, в редакції закону чинній з 8 липня 2017 року передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно частина 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При вирішення питання про збільшення розміру аліментів суд враховує, суть позовних вимог ОСОБА_1 матеріальний стан сторін по справі та дитини, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, майновий стан відповідача ОСОБА_2 , який ніде не працює, є здоровою працездатною особою, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, постійно перетинає кордон України, а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж стягнуто судом. Враховуючи, що предметом цього спору є збільшення розміру аліментів, попередній розмір аліментів було встановлено судовим рішенням, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання даним рішенням законної сили.

Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судові витрати по справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.179, 180-184,191,192 Сімейного кодексу України, ст.5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.4, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 217-246, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються згідно рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18.05.2018 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішення чинності і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 ( дві тисячі) грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішення чинності і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист виданий на підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18.05.2018 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішення чинності і до досягнення дитиною повноліття вважати таким, що втратив чинність та відкликати з Зіньківського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім ) гривні 40 копійок судового збору на користь: Рахунок: 6001, одержувач : ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код за , банк одержувача Казначейство України ( ЕАП), код банку отримувача ( МФО) : 899998, код класифікації доходів бюджету : 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя -