Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 335/10896/15-ц

провадження № 61-21524св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт Моторс»,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Відділ ДВС), Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Моторс» (далі - ТОВ «Арт Моторс»), зазначивши третьою особою Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» (далі - ПАТ «Дельта-Банк»), про виключення майна з опису та звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнення позовних вимог, зазначив, що державним виконавцем Відділу ДВС здійснюється примусове виконання виконавчого листа № 0818/7266/2012, виданого 17 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення першого та проміжного поверху літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 228,6 кв. м, що належить на праві власності позивачу, для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 11/КВ-07 від 26 лютого 2007 року на загальну суму 5 285 219,69 грн, шляхом реалізації вказаного предмета іпотеки через прилюдні торги у межах процедури виконавчого провадження. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна від 19 жовтня 2015 року, в який внесено вищевказане житлове приміщення із зазначенням площі 228,3 кв. м.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2013 року встановлено, що дія іпотеки припинилася 25 лютого 2010 року. Оскільки договір купівлі-продажу, за яким позивач купив зазначені нежитлові приміщення, укладено 05 липня 2010 року, а іпотека щодо цих приміщень припинилась 25 лютого 2010 року, то на позивача не поширюються права і обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором.

Крім того, площа нежилого приміщення, на яке звернено стягнення за вказаним рішенням суду, становить 228,6 кв. м, а площа придбаного позивачем за договором купівлі-продажу від 05 липня 2010 року нежилого приміщення, на яке накладено арешт державним виконавцем, складає 228,3 кв. м, тобто існує розбіжність в площі об'єкта нерухомості, а тому, як вважає позивач, у нього відсутнє визначене виконавчим документом майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості. Внесення в акт опису й арешту майна від 19 жовтня 2015 року зазначеного нежилого приміщення площею 228.3 кв. м порушує право власності позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд виключити з акту опису та арешту майна від 19 жовтня 2015 року та звільнити з-під арешту нежиле приміщення першого та проміжного поверху літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 228,3 кв. м, що належить на праві власності позивачеві.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року позов задоволено.

Виключено з акту опису та арешту майна від 19 жовтня 2015 року, складеного державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицьким А. В. за виконавчим провадженням № 48945169, та звільнено з-під арешту нежиле приміщення першого та проміжного поверху літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 228,3 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення підпункту 4.2.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, акт опису арешту майна від 19 жовтня 2015 року складений одноособово державним виконавцем за відсутності як стягувача, так і боржника, без достатньої перевірки належності нерухомого майна боржнику. До акту опису та арешту майна від 19 жовтня 2015 року внесені дані щодо адреси нежилого приміщення та його площі за змістом виконавчого листа та Реєстру прав власності нерухомого майна, при цьому площа приміщення у виконавчому листі та у вказаному Реєстрі зазначена різна - 228,6 та 228,3 кв. м відповідно. В договорі купівлі-продажу приміщення, на підставі якого ОСОБА_1 став його власником, зазначено площа 228.3 кв. м. Доказів зміни площі приміщення матеріали справи не містять. З цього суд першої інстанції зробив висновок про неможливість однозначно встановити, чи є описане державним виконавцем майно тим майном, щодо якого здійснюється примусове виконання рішення, що є підставою для виключення нерухомого майна, власником якого є позивач, з акту опису та арешту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року апеляційні скарги ПАТ «Дельта-Банк» та Відділу ДВС задоволено.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року у цій справі скасовано і ухвалене нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу ДВС, ТОВ «Арт Моторс», третя особа - ПАТ «Дельта-Банк», про виключення майна з опису та звільнення майна з-під арешту відмовлено.

Апеляційний суд мотивував рішення тим, що описане і арештоване державним виконавцем нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , є тим самим нерухомим майном, на яке відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 31 січня 2013 року звернено стягнення за іпотечним договором від 27 лютого 2007 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі скаржник не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що за змістом частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з позовом про зняття арешту з майна може звертатись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

За твердженнями скаржника апеляційний суд не взяв до уваги низку судових рішень, якими встановлено, що описане держаним виконавцем нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 не є тим майном, на яке за рішенням суду звернено стягнення за іпотечним договором.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ПАТ «Дельта-Банк» надійшло заперечення на касаційну скаргу. У запереченні третя особа зазначає, що факт ідентичності належного ОСОБА_1 нерухомого майна і майна, на яке звернено стягнення за іпотечним договором, встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 31 січня 2013 року, а судові рішення (ухвали), на які є посилання в касаційній скарзі, або скасовані, або не набрали законної сили у зв`язку з їх апеляційним оскарженням.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 26 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з наступних мотивів.

Судами встановлено, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 05 липня 2010 року ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Східний Союз» нежиле приміщення першого та проміжного поверху літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 228,3 кв. м

31 січня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення, яке рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 квітня 2013 року частково змінено, у справі № 0818/7266/20123 за позовом ПАТ « Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до яких, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 11 Zквіп-08 від 26 лютого 2007 року, а саме, на нерухоме майно нежиле приміщення першого та проміжного поверху літ. А-5, загальною площею 228,6 кв. м, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається із вбиральні, площею 3.9 кв. м, коридору площею 3.6 кв. м, торгівельного залу площею 148.8 кв. м, торгівельного залу 63,9 кв. м, тамбура площею 3.2 кв. м, вітрини площею 5.2 кв. м, що належить ОСОБА_1 на праві власності, для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 11/КВ-07 від 26 лютого 2007 року на загальну суму 5 285 219,69 грн, шляхом реалізації предмету іпотеки (вказаного нерухомого майна) через прилюдні торги.

17 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя було видано виконавчий лист у зазначеній справі.

07 жовтня 2015 року державним виконавцем Відділу ДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 48945169.

З метою виконання зазначеного судового рішення державним виконавцем відповідно до акту опису та арешту майна від 19 жовтня 2015 року описано та накладено арешт на нежиле приміщення першого та проміжного поверху літ А-5, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 228,6 кв. м (згідно з змістом виконавчих листів), 228.3 кв. м (згідно з інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно).

В позовній заяві і в касаційній скарзі позивач зазначав, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ від 12 вересня 2013 року у цивільній справі № 200/6121/13-ц, встановлено, що дія іпотеки за іпотечним договором № 11 Zквіп-08 від 26 лютого 2007 року припинилась 25 лютого 2010 року, оскільки договір купівлі-продажу нежилих приміщень укладено 05 липня 2010 року, а іпотека щодо цих приміщень припинилась ще 25 лютого 2010 року, тому на нього не поширюються права і обов`язки іпотекодавця за зазначеним іпотечним договором.

Відхиляючи ці арґументи, апеляційний суд, посилаючись на частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року, правильно вказав, що рішенням апеляційного суду Запорізької області у справі № 0818/7266/2012, яке набрало законної сили 17 квітня 2013 року встановлено, що ОСОБА_1 , придбавши спірне нерухоме майно, прийняв на себе всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором № 11 Zквіп-08 від 26 лютого 2007 року, за яким об`єктом обтяження є зазначене нежиле приміщення, а тому іпотека є дійсною для набувача зазначеного іпотечного майна.

Встановивши, що в іпотечному договорі № 11 Zквіп-08 від 26 лютого 2007 року, укладеного між ТОВ «Східний Союз» та ТОВ «Український промисловий банк», у договорі купівлі-продажу від 05 липня 2010 року, укладеному між ТОВ «Східний Союз» та ОСОБА_1 , предметом зазначених договорів і об`єктом права власності ОСОБА_1 в записах реєстру прав власності на нерухоме майно значилось одне і те ж саме майно, а саме нежиле приміщення першого та проміжного поверху літ. А-5, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке мало один і той же реєстраційний номер 15991122, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про ідентичність (тотожність) описаного державним виконавцем нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , і того нерухомого майна, на яке звернено стягнення за вищезазначеним рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що існуюча розбіжність виключно в зазначеній площі об`єкта з різницею в 0,3 кв.м (228,6 кв. м - 228,3 кв. м) не впливає на основні критерії ідентифікації об`єкта нерухомості, оскільки такими є його адреса та реєстраційний номер, які співпадають, а його площа виступає внутрішньою характеристикою, що не може впливати на питання щодо ідентифікації об`єкта нерухомості.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав безпідставними посилання суду першої інстанції на ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 13 червня 2016 року та від 04 серпня 2016 року, оскільки в зазначених ухвалах не вирішувалось питання відповідності ідентифікуючих ознак описаного і арештованого державним виконавцем майна таким же ознакам майна, на яке звернено стягнення за рішенням суду.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильних висновків, що державним виконавцем правомірно описане і арештоване спірне нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , на виконання рішення суду про звернення стягнення на це майно як предмет іпотеки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, його належить залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель