ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач: Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль"

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року, ухваленого суддею Багровою А.Г., у місті Нікополі, повний текст рішення суду складено 06 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" (надалі ПАТ"Райффайзен Банк Аваль" ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації за місцем проживання.

В мотивування доводів позовної заяви зазначив, що 14 квітня 2008 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №014/147416/3144/74 про надання кредиту у сумі 164187 грн. строком до 14.04.2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 014/147416/3144/74-ж про передання в іпотеку Банку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м., та земельної ділянки розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки б/н від 14.04.2008 року.

Банк виконав свої зобов'язання за умовами кредитного договору, а відповідач перестав виконувати свої зобов'язання з лютого 2012 року, у зв'язку з чим станом на 09.07.2012 року виникла заборгованість у розмірі 171809,97 грн. У зв'язку із чим, позивач просить суд для задоволення грошових зобов'язань за кредитним договором №014/147416/3144/74 від 14.04.2008 року перед ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в сумі 171809,97 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором №014/147416/3144/74-ж від 14.04.2008 року, на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України „Про виконавче провадження". Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з предмету іпотеки, а саме житлового будинку в АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_3. Зобов'язати Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_2, судові витрати покласти на ОСОБА_3.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року позов ПАТ" Райффайзен Банк Аваль" задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/147416/3144/74 від 14.04.2008 р., яка станом на 09.07.2012 року становить 171809,97 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 150065,71 грн., заборгованості по пені по тілу кредиту 1016,43 грн., заборгованості по пені за відсотками в розмірі 7758,71 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 12969,12 , звернуто стягнення на предмет іпотеки : житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано за ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстровим № 883 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2832384, та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Виселено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового будинку з надвірними будівлями №7 по вулиці Ізюмська в м. Нікополі Дніпропетровської області. Стягнуто з кожного з відповідачів на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" судові витрати в розмірі 429,26 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не взяв до уваги що спірне домоволодіння, яке передано в іпотеку згідно рішення суду є спільним сумісним майном подружжя. Зауважує, що при переданні ОСОБА_3 в іпотеку цінне майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, без отримання її письмової згоди, як співвласника, чим порушено її майнові права. Вважає, що оскаржувним рішенням суду порушено права неповнолітніх на користування житлом, оскільки іншого місця для проживання не мають. Вважає, що в порушення вимог процесуального законодавства, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №014/147416/3144/74 про надання кредиту у сумі 164187 грн. строком до 14.04.2023 року. За умовами укладеного договору цільове використання кредиту для придбання нерухомості - будинку з надвірними будівлями загальною площею 53,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-9).

На виконання умов кредитного договору відповідач отримав від банку кредитні кошти в розмірі 164187 грн. для придбання житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м., та земельної ділянки розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15,16).

Ввідповідач ОСОБА_3 придбав житловий будинок 14.04.2008 року з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м., та земельної ділянки розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, про що був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нот. округу Новиковим І.М. 14.04.2008 року за р.№ 883.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 014/147416/3144/74-ж про передання в іпотеку Банку житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 53,9 кв.м., та земельної ділянки розміром 0,0125 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки б/н від 14.04.2008 року (а.с.13-14).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/5670/13-ц від 01.10.2014 року, що набрало законної сили 22.01.2015 року, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з серпня 2003 року по 20.09.2008 року без реєстрації шлюбу, визнано, що будинок АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.(а.с.98-104)

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 року відмовлено ОСОБА_4 задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки від 14.04.2008 року № 014/147416/3144/74-ж недійсним. Рішенням суду встановлено, що право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 було встановлено судом майже через шість років після укладення оспорюваного іпотечного договору, і що при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а тому підстави для визнання договору іпотеки недійсним у зв'язку з його укладенням одним із подружжя без згоди другого подружжя відсутні. (а.с. 109-115).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору від 14.04.2008 року № 014/147416/3144/74 утворилась прострочена заборгованість перед банком, у зв'язку з чим останнім на адресу позичальника ОСОБА_3 11.07.2012 року за вих. N 903 була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а. с. 21-22).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 14.04.2008 року № 014/147416/3144/74 доданого представником позивача до позовної заяви, вбачається, що заборгованість за даним договором станом на 09.07.2012 року становить 171809,97 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 150065,71 грн., заборгованості по пені по тілу кредиту 1016,43 грн., заборгованості по пені за відсотками в розмірі 7758,71 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 12969,12 (а. с. 17-18)

Як вбачається з копії листа до відповідача ОСОБА_3 щодо погашення кредиту та виконання зобов'язань, ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" роз'яснював відповідачу щодо процедури добровільної реалізації майна, які діють в банку та про виконання зобов'язань у відповідності до поточних умов кредитного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 21-22).

Листами від 20.03.2013 року про заборгованість за кредитом позивачем запропоновано відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виселитись з будинку АДРЕСА_1 та звільнити приміщення протягом 1 місяця з дня отримання цієї вимоги, роз'яснено про примусове вислення у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки(а.с. 44-46)

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції керувався положенням ст.39 ЗУ «Про іпотеку» дійшов висновку, що боржник перестав виконувати зобов'язання за укладеним кредитним договором, у зв'язку із чим, у позивача виникло право на погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна.

Колегія суддів погоджується у повному обсязі із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спір між сторонами виник з приводу належного виконання відповідачем ОСОБА_3 умов укладеного між сторонами кредитного договору та правом позивача на задоволення заявлених вимог за рахунок заставного майна.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Згідно до вимог ст. 39 Закону України " Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у позивача ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" виникло право на звернення стягнення на іпотечне майно.

Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 09 липня 2012 року ОСОБА_3 має заборгованість в сумі 171809,97 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 150065,71 грн., заборгованості по пені по тілу кредиту 1016,43 грн., заборгованості по пені за відсотками в розмірі 7758,71 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 12969,12 (а. с. 17-18).

У липні 2012 року позивач надсилав відповідачу ОСОБА_3 претензію-вимогу про усунення порушень кредитного договору, яка отримана відповідачем згідно зворотного поштового повідомлення (а.с.21,22).

Отже, позивач реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, передбачене законодавством та умовами укладених договорів.

Колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інтонації, що при укладені договору іпотеки не було допущено порушення майнових прав відповідача ОСОБА_4, тому доводи апеляційної скарги в цій частині вважає неприйнятними.

Згідно зі статтею 74 СК України визначено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної Сіминої власності подружжя).

Відповідно до статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Статтею 73 СК України передбачено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, тому відповідно до ч. 4. ст. 65 СК України договори купівлі-продажу, кредиту та іпотеки створюють обов'язки для обох з подружжя і після розлучення.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Отже, факти, встановлені рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 01 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, є преюдиціальними, а тому доказуванню не підлягає факт придбання житлового будинку 7 по вулиці Ізюмській у м. Нікополі за отримані від Банку кредитні кошти, який вчинено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно в інтересах сім'ї та потреби сім'ї, для спільного проживання, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» - "наслідки переходу права власності на предмет іпотеки ", зокрема при поділі нерухомості в даному випадку, переходять усі обов'язки та права іпотекодавця на аналогічних умовах, які діють для її чоловіка ОСОБА_3

Отже доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, що позивач не має право на звернення стягнення на предмет іпотеки та порушення її майнових прав, як співвласника є такими, що не ґрунтуються на законі.

Оскільки, договір іпотеки укладений задовго до встановлення рішенням суду факту володіння на праві спільної сумісної власності придбаним за кредитні кошти нерухомим майном, тому підстав для отримання письмово нотаріально посвідченої згоди відповідача ОСОБА_4, для його укладання не існувало, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Судом першої інстанції не допущено порушення вимог процесуального законодавства, що могло стати підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду. Судом вірно визначено категорію справи, яка відповідно ціни позову 171809,97 грн., вирішено розглянути в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що розгляд справи, яка не відноситься до категорії тяжких, тривав доволі довгий період. Як видно із позовом ПАТ «Райфайзен банк Аваль» звернувся у жовтні 2012 року. Ухвалою від 18 березня 2014 року зупинено провадження у справі до розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_4 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Рішенням суду апеляційної інстанції від 08 листопада 2016 року відповідачу ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні заявлених позовних вимог. Дані обставини свідчать про свідоме затягування відповідачем вирішення спірного питання що до погашення кредитних зобов'язань ОСОБА_3

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 12 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: