Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 753/17895/15-ц

провадження № 61-37296св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року у складі судді Даниленко В. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5. про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1997 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу ними було придбане рухоме та нерухоме майно, яке в добровільному порядку вони поділити не можуть.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на: квартиру АДРЕСА_1, вартістю 2 283 тис. грн; квартиру АДРЕСА_2, вартістю 2 283 тис. грні; ідеальну частку в обсязі 50 % усіх матеріалів і обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею 302,5 кв. м, жилою площею 140,8 кв. м, допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_4, вартістю 3 583 тис. грн; на транспортний засіб мотоцикл марки Honda, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 52 тис. грн., а всього на загальну суму 6 409 650 грн. Визнати за ОСОБА_5. право власності на: квартиру АДРЕСА_3, вартістю 4 419 тис. грн; ідеальну частку в обсязі 50 % усіх матеріалів і обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею 302,5 кв. м, жилою площею 140,8 кв. м, допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_4 вартістю 3 583 тис. грн; на транспортний засіб Suzukі Sх4, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 305 164 грн, а всього на загальну суму 6 515 814 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4: право особистої приватної власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_3; право особистої приватної власності на Ѕ частину транспортного засобу Suzukі Sх4, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2; право особистої приватної власності на Ѕ частину транспортного засобу мотоцикла марки Honda, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1; право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ідеальну частку в обсязі 50 % усіх матеріалів і обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею 302,5 кв. м, жилою площею 140,8 кв. м, допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_4 Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_5.: право особистої приватної власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_3; право особистої приватної власності на Ѕ частину транспортного засобу Suzukі Sх4, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2; право особистої приватної власності на Ѕ частину транспортного засобу мотоцикла марки Honda, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1; право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2; ідеальну частку в обсязі 50 % усіх матеріалів і обладнання у вигляді житлового будинку та господарських (допоміжних) споруд, які не введено в експлуатацію, загальною площею 302,5 кв. м, жилою площею 140,8 кв. м, допоміжних споруд (тераси, ганку, будинку охорони, навісу, бані, теплиці, огорожі, колонки питної, каналізаційної споруди, вимощення), а також систем життєзабезпечення, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_4

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що об'єкти рухомого та нерухомого майна, що є предметом позову, придбано сторонами в період шлюбу, тому відповідно до статей 60, 69, 70, 71 СК України, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, до якої приєдналася ОСОБА_11, залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно встановили обсяг спільного майна подружжя, що підлягає поділу, оскільки суд повинен був визнати право власності на частку у будівельних матеріалах, які були використані в процесі будівництва, із зазначенням їх переліку, а не поділити будівельні матеріали, що складають житловий будинок. Поза увагою судів залишилось те, що земельна ділянка на якій знаходиться спірне майно ніколи не перебувало у власності позивача, а будівництво спірного об'єкта здійснювалося спочатку покійним батьком відповідача, а потім всією родиною. Судами при поділі майна подружжя не враховано їхні борги, оскільки тягар утримання нерухомого майна, а саме: квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 лежить виключно на відповідачеві, а позивач злісно ухиляється від сплати комунальних та інших платежів за утримання нерухомого майна. Також судами проігноровано той факт, що сторонами в період шлюбу було придбано автомобіль марки Nissan X-Trail, 2007 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, який без згоди відповідача було відчужено позивачем та кошти потрачено не в інтересах сім'ї. Крім того, заявником зазначено про те, що суди порушили принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшли за межі заявлених позовних вимог, оскільки визнали за сторонами право особистої приватної власності за кожним на Ѕ частину автомобіля марки Suzukі Sх4, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та Ѕ частину мотоцикла марки Honda, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, хоча спір між сторонами щодо порядку користування та володіння вказаним майном взагалі відсутній. Здійснюючи поділ у рівних частках між сторонами квартири АДРЕСА_3, суд не врахував, що вказаною квартирою одноособово користується відповідач, а через неприязні стосунки, що склалися між сторонами, у подальшому ускладнить для відповідача можливість реалізації нею права користування та розпорядження цим майном. Тобто фактично спір між сторонами залишився не вирішеним, хоча при наявності декількох об'єктів спільного неподільного майна, суд повинен був справедливо присудити частину об'єктів майна одному з подружжя, а частину - іншому, і таким чином припинити як спільну власність, так і сам спір. Апеляційний суд, у порушення норм процесуального закону, не розглянув та не ухвалив жодного рішення в частині апеляційного оскарження відповідачем додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року, яким вирішено питання про розподіл судових витрат та покладено їх сплату виключно на відповідача, хоча позов було задоволено частково і судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення, повинні були розподілитися пропорційно задоволених вимог.

Ухвалою судді Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У серпні 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Крім того, у серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_6 в якому остання підтримала касаційну скаргу ОСОБА_5 та просила її задовольнити, оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу № 753/17895/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзив на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з серпня 1997 року, який було розірвано заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року.

Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_10, 2006 року народження.

В період шлюбу сторонами було придбано рухоме та нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16 серпня 2005 року; квартиру АДРЕСА_1, придбану на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта майна від 09 січня 2016 року; квартиру АДРЕСА_2, придбану на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2013 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта майна від 27 січня 2016 року; транспортний засіб автомобіль марки Suzukі Sх4, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, дата реєстрації 10 січня 2012 року та мотоцикл марки Honda, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, дата реєстрації10 квітня 2009 року.

Крім того, ОСОБА_5 належала на підставі договору дарування від 21 жовтня 2002 року земельна ділянка площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_4 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку. На підставі вказаного договору 04 березня 2003 року ОСОБА_5. отримала державний акт на право приватної власності на землю.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_4 виготовленого станом на 11 вересня 2015 року, на земельній ділянці розташовані: самочинно збудований житловий будинок, загальною житловою площею 302,5 кв. м, жилою площею 140,8 кв. м, будинок охорони, навіс, баня, теплиця, огорожа, колонка питна, каналізаційна споруда, вимощення. Рік побудови 2010 рік.

Вказаний житловий будинок в експлуатацію не був введений і право власності на нього не зареєстровано.

Суди також встановили, що 10 жовтня 2014 року ОСОБА_5. подарувала вищевказану земельну ділянку, площею 0,099 га, яка розташована по АДРЕСА_4 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, ОСОБА_6

Мотиви з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Новостворене нерухоме майно набуває правовий режим житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 509/2669/15-ц (провадження № 61-14636св18).

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку, що спірне нерухоме та рухоме майно, а також спірне майно збудоване подружжям під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, відповідачем не надано.

В той же час, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Вирішуючи спір в частині поділу автомобіля марки Suzukі Sх4, 2011 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, та мотоцикла марки Honda, 2004 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 суди вказаних вимог закону не врахували, не звернули уваги на те, що позивач просив визнати за ним право власності на мотоцикл, а за відповідачем на автомобіль, оскільки вони фактично користуються вказаними транспортними засобами та спору щодо їх поділу немає.

Крім того, суди дійшли висновку, що квартира АДРЕСА_3 є неподільним майном, тому за кожним зі сторін підлягає визнанню по Ѕ ідеальної частини на неї без його реального поділу і виділу в натурі, а квартириАДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 підлягають поділу в натурі шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем, а на квартиру АДРЕСА_2 - за відповідачем, в той час, як позивач просив визнати за ним право власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а за відповідачем - на квартиру АДРЕСА_3 .

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, неправильно застосував положення статті 69 СК України, не здійснив поділ спірного майна, з урахуванням позовних вимог, та не зазначив підстави неможливості такого поділу, а визначив частини у спільному майні подружжя, права, на які кожен з них має відповідно до положень сімейного законодавства, не вирішивши при цьому спір, який виник між сторонами.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в цілому, оскільки для правильного вирішення справи необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, встановити вартість частки у цьому майні кожного з подружжя, та вирішити у разі необхідності питання щодо необхідності компенсації вартості часток у спільному майні подружжя.

Висновки за результатами розгляду касаційноїскарги

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 травня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик