№ 336/4045/19
провадження № 2/336/2721/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діють ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (треті особи ОСОБА_8 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району) про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилими кімнатами в квартирі шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилими кімнатами та шляхом виселення з жилих кімнат, -

В С Т А Н О В И В :

25.06.2019 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1975 р. по 05.11.2010 р. 20.05.2005 р. за договором купівлі-продажу ними придбано чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , для проживання сім`ї і квартира стала їх спільною сумісною власністю. В квартирі були зареєстровані та оселились для проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , як подружжя, а також оселились в різний час їх діти - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , зять ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 ..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 р. у цивільній справі № 336/7136/17 визначені частки кожного із співвласників у квартирі та встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 належить право власності кожному на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Також, встановлено порядок користування зазначеною квартирою наступним чином:

в користування ОСОБА_1 виділені житлові кімнати № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2, загальною площею 21,1 м2;

в користування ОСОБА_8 виділені житлові кімнати № 6 площею 7,4 м2 та № 7 площею 17,3 м2, загальною житловою площею 24,7 м2;

у спільному користуванні співвласників залишені службові та підсобні приміщення: кухня , ванна кімната, туалет, коридор, комора.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_7 і ОСОБА_7 в жовтні 2017 р. виїхали з квартири та мешкають в іншому жилому приміщенні, квартирою не користуються і не утримують її.

Після ухвалення даного рішення зазначені особи не зверталися до позивача з приводу вселення в належні йому житлові кімнати № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2, з приводу участі в їх утриманні, компенсації платежів, нарахованих на вказані кімнати та інше.

Належні йому житлові кімнати в квартирі позивач утримує самостійно.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх діти ОСОБА_7 і ОСОБА_7 не є членами його сім`ї, не пов`язані з ним будь-якими правами та обов`язками, живуть окремо від нього, домашнє господарство ведуть окремо, мають свій самостійний сімейний бюджет тощо.

Сімейні відносини із зазначеними особами позивачем припинені у 2010 році після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 .

Будь-які угоди з приводу проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_7 в житлових кімнатах № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі АДРЕСА_2 , не укладались.

Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх діти ОСОБА_7 і ОСОБА_7 без поважних причин не користуються квартирою в цілому з жовтня 2017 р., а також, належними позивачу житловими кімнатами з часу їх виділення за рішенням суду від 26.03.2018 р. і не мають наміру користуватись ними для проживання, у зв`язку з чим вони втратили право на володіння і користування ними, згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Викладене свідчить, що наявні підстави усунути перешкоди, які створюють позивачу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх діти ОСОБА_7 і ОСОБА_7 в користуванні та розпорядженні житловими кімнатами № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання їх такими, що втратили право користування зазначеними житловими кімнатами та рішенням суду, припинити сервітут право користування останніх цими кімнатами.

Окрім того, дочка позивача - ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , без дозволу та без його згоди, зайняли для особистого проживання належну йому житлову кімнату № 2 площею 11,7 м2 і проживають в ній дотепер.

На цей час він змушений займати тільки житлову кімнату № 3 площею 12,4 м2, в якій знаходиться майно позивача.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до житлової кімнати № 2 його не пускають, не компенсують витрати на утримання кімнати (плату за опалення, за утримання), користуються належною йому кімнатою безоплатно всупереч його волі.

Позивач є інвалідом 3-ї групи, отримує незначну пенсію щомісяця у розмірі 2525,00 грн., внаслідок чого не спроможний оплачувати житло зазначеним особам, які не належать до членів його сім`ї.

В той же час ОСОБА_2 і ОСОБА_3 входять до складу сім`ї ОСОБА_8 іншого співвласника квартири, якій виділені в користування дві ізольовані житлові кімнати № 6 площею 7,4 м2 та № 7 площею 17,3 м2, які ОСОБА_8 займає одна.

Таким чином, ОСОБА_8 має можливість забезпечити членів своєї сім`ї: дочку і онука, житлом окремою ізольованою кімнатою № 7, котра за площею значно більша, ніж кімната, яку вони займають зараз.

Будь-які угоди чи договори (оренди, позички, найму, сервітуту) з приводу проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в житловій кімнаті АДРЕСА_3 площею 11,7 м2 в АДРЕСА_2 , не укладались.

У ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не виникло, також, право сервітуту в порядку закону чи на підставі рішення суду на користування житловою кімнатою № 2 площею 11,7 м2.

Викладене свідчить про те, що останні без законних на те підстав займають належну йому житлову кімнату № 2, чим перешкоджають користуватись і розпоряджатись нею на власний розсуд.

Усунення перешкод з боку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 можливе шляхом їх виселення з житлової кімнати № 2 площею 11,7 м2.

Виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з житлової кімнати № 2 не позбавляє їх права на реєстрацію в квартирі у виділених ОСОБА_8 житлових кімнатах № АДРЕСА_4 і № АДРЕСА_5 , а також не позбавляє їх права вирішувати з ОСОБА_8 питання їх проживання у виділених ОСОБА_8 кімнатах.

За позовом ОСОБА_1 просить усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні житловими кімнатами № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування зазначеними житловими кімнатами та припинити сервітут право користування останніх цими кімнатами. Також, усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні житловими кімнатами № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з житлової кімнати № 2.

Ухвалою від 17.07.2019 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.10.2019 р.

01.10.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.11.2019 р.

04.11.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 18.11.2019 р. перед судовими дебатами.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, подали відзив на позовну заяву (а.с.37-38), а відповідач ОСОБА_3 також клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог (а.с.39-40), та заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.77).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 подали заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.77).

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, подала пояснення по суті спору (а.с.51-52).

Представник третьої особи районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, в судове засідання 18.11.2019 р. не з`явився, в процесі розгляду справи надала пояснення, що не підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки як встановлено під час обстеження квартири АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_3 кімнатою АДРЕСА_3 не користується, в ній мешкає лише відповідач ОСОБА_2 . Права ОСОБА_1 неповнолітня дитина ОСОБА_7 не порушує, оскільки він не мешкає в спірному житловому приміщенні, іншого житла неповнолітня дитина не має, а його право користування квартирою АДРЕСА_2 не може бути порушено.

Суд розглянув справу за відсутності третіх осіб на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, в процесі розгляду справи представника третьої особи, приймаючи до уваги позицію відповідачів та третьої особи ОСОБА_8 , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1975 р. по 05.11.2010 р. (а.с.9).

20.05.2005 р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 придбано чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10, 12).

В квартирі були зареєстровані та оселились для проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , як подружжя, а також оселились, в різний час, діти позивача та третьої особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , зять ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 (а.с.19).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 р. у цивільній справі № 336/7136/17 визначені частки кожного із співвласників у квартирі та встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 належить право власності кожному на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Також, визначено порядок користування зазначеною квартирою наступним чином:

в користування ОСОБА_1 виділені житлові кімнати № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 загальною площею 21,1 м2;

в користування ОСОБА_8 виділені житлові кімнати № 6 площею 7,4 м2 та № 7 площею 17,3 м2, загальною житловою площею 24,7 м2;

у спільному користуванні співвласників залишені службові та підсобні приміщення: кухня , ванна кімната, туалет, коридор, комора (а.с.15-17).

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном.

Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач у позові стверджує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 обрали інше місце проживання, в кімнатах, що виділені йому за рішенням суду, не мешкають понад 1 рік, і вказані доводи підтверджені актом обстеження житлового приміщення (а.с.80-81).

Вказані твердження не спростовані відповідачами в процесі розгляду справи.

Оцінивши наведені обставини справи, у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заперечення органу опіки та піклування не спростовують висновків суду, оскільки в силу положень ч.1 ст.59 ЦПК України, ч.ч.24 ст.29, ст.242 ЦК України, саме на батьків покладено право визначати місце проживання дитини та обов`язок захищати її права.

Разом з тим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

В Житловому кодексі України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст.9 ЖК України). Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку.

Право користування житловим приміщенням, в силу ст.405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення.

Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача, а ОСОБА_3 онуком, хоча ОСОБА_1 в позові вказує на припинення сімейних відносин.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як члени сім`ї ОСОБА_1 , вселилась до житлового приміщення у встановлений законом спосіб, а позивачем не наведено доказів на підтвердження того, що вказані відповідачі руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, суд не встановив підстав для їх виселення.

Окрім того, всупереч положень ст.12, 80 ЦПК України, позивач не надав доказів на спростування доводів відповідача ОСОБА_3 , які підтверджені актом про обстеження квартири, щодо його непроживання у спірному житловому приміщенні.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діють ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (треті особи ОСОБА_8 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району) про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилими кімнатами в квартирі шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилими кімнатами та шляхом виселення з жилих кімнат задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) перешкоди в користуванні власністю, визнавши ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий), малолітнього ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий) такими, що втратили право користування житловими кімнатами № 2, площею 11,7 кв.м., та № АДРЕСА_6 , площею 12,4 кв.м. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 256,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 256,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 256,13 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Дмитрюк