Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 753/2090/16-ц

провадження № 61-28036св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «БК Теккомбуд плюс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БК Теккомбуд плюс» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року, у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «БК Теккомбуд плюс» (далі - ТОВ «БК Теккомбуд плюс») про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що з 08 липня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду керівника проектів та програм у сфері матеріального виробництва. Будучи вагітною, вона, з 14 грудня 2015 року перебувала у щорічній оплачуваній відпустці, а по її закінченні - у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами.

Посилалась на те, що їй не виплачувалась заробітна плата, а її звернення з даного питання керівництвом залишались поза увагою та реагування. Крім цього, вказувала на її право у передбаченому законом порядку отримати компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, а також на відшкодування їй моральної шкоди, завданої внаслідок унеможливлення забезпечення нормального існування у зв'язку з відсутністю доходів, необхідних для організації свого життя.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату з 08 липня по 14 грудня 2015 року в розмірі 8 694,93 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 128,63 грн, а також моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року, у складі судді Шклянки М. П, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване відсутністю порушень з боку відповідача законних прав позивача у зв'язку із доведеністю проведення розрахунків з нею за період з липня по грудень 2015 року, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме: зарплатними відомостями та актами про відмову ОСОБА_4 від підпису у них.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року рішення місцевого суду скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «БК Теккомбуд плюс» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за період з липня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 8 694,93 грн, 128,63 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням терміну її виплати та 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 9 823,56 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що складання роботодавцем актів про відмову працівника від підпису у платіжних відомостях не передбачено нормами чинного законодавства. У зв'язку з відсутністю доказів виплати відповідачем заробітної плати позивачу, наявні підстави для стягнення невиплаченої вчасно працівнику грошової суми, а також компенсації втрати нею частини заробітної плати. Розмір завданої позивачу моральної шкоди визначено апеляційним судом виходячи з глибини та тривалості її душевних страждань.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «БК Теккомбуд плюс» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі відповідач вказує на відсутність законодавчого закріплення алгоритму дій роботодавця у випадку відмови працівника від проставлення підпису за отримання належних йому сум, чим обґрунтовує правомірність складених актів про відмову ОСОБА_4 від підпису, які вважає належним доказом виплати їх заробітної плати.

Заявник зазначає, що апеляційним судом було залишено поза увагою ту обставину, що з нарахованого позивачу доходу регулярно утримувались ЄСВ, ПДФО та військовий збір, що також є підтвердженням отримання ОСОБА_4 заробітної плати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що апеляційним судом правильно надано оцінку обставинам справи, та підстави для скасування ухваленого ним рішення відсутні, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Водночас, висловлена у запереченні незгода позивача із визначеним апеляційним судом розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, колегією суддів не розглядається, оскільки не може бути аргументом заперечення на касаційну скаргу, поданої іншим учасником справи.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ТОВ «БК Теккомбуд плюс» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Установлено, що ОСОБА_4 з 08 липня 2015 року прийнята на роботу до ТОВ «Теккомбуд плюс» на посаду керівника проектів та програм у сфері матеріального виробництва. За поданою нею заявою їй було надано щорічну оплачувану відпустку з 14 грудня 2015 року, а з 04 січня 2016 року -відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на невиплату їй заробітної плати, починаючи з моменту її оформлення на посаду.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З аналізу змісту пунктів 3.5, 3.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженим постановою Правління Національного банку України 15 грудня 2004 року № 637, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що видачу готівки касир проводить тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості, яка розписується про її одержання. Таким чином, підпис особи у видатковому касовому ордері є підтвердженням отримання нею готівки в касі. Натомість, відмова від такого підпису має наслідком невиплату грошових коштів, їх депонування, та, в подальшому, їх виплату на підставі заяви особи.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_4, ТОВ «Теккомбуд плюс» зазначав, що остання відмовлялась розписуватись про отримання нею заробітної плати, про що кожного разу складались відповідні акти. Крім того, як на доказ виплати позивачу заробітної плати, відповідач посилався на покази свідків та утримання з нарахованих

ОСОБА_4 грошових коштів ЄСВ, ПДФО та військового збору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, належним чином дослідив та дав оцінку поданим сторонами доказам, врахував при цьому наведені вище положення законодавства, обґрунтовано виходив з того, що складання актів про відсутність підпису працівника у платіжних відомостях законодавством не передбачена, а тому такі акти, складені за період з липня 2015 року по грудень 2015 року не можуть вважитись належними та допустимими доказами отримання позивачем заробітної плати.

Посилання заявника на те, що судом не враховано показання свідків та надані відповідачем відомості про виплату заробітної плати та сплату податків, безпідставні, оскільки такі не є належними та допустимими доказами у розумінні вимог частини другої статті 59 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення апеляційним судом оскаржуваного рішення). Крім того, сплата відповідачем ЄСВ, ПДФО та військового збору може свідчити лише про нарахування належних позивачу грошових сум та не є підтвердженням їх фактичної виплати.

Колегія суддів погоджується із визначеним апеляційним судом розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, що здійснене з урахуванням вимог розумності та справедливості, відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БК Теккомбуд плюс» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська