Ухвала

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 200/16977/16-ц

провадження № 61-26007св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року у складі судді Шевцової Т. В. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 рокуу складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу 251 850,68 доларів США, з яких 170 000 доларів США - сума основного боргу, 70 293,69 доларів США - на повернення процентів, 11 556,99 доларів США - сума нарахованих 3% річних у порядку статті 625 ЦК України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2017 року у складі судді Шевцової Т. В., заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року змінено у частині розподілу судових витрат, виключивши слово стягнути «солідарно» та вказавши стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 2 067 грн з кожного. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Аргументи учасників справи

У квітні 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалася на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження та роз`яснено учасникам справи подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 16 липня 2018 року.

08 серпня 2018 року ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просить продовжити строк для подання відзиву, оскільки ухвалу Верховного Суду від 19 червня 2018 року, якою встановлено строк на подання відзиву до 16 липня 2018 року, отримано після спливу цього строку.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз клопотання свідчить, що ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, які підтверджують отримання ухвали Верховного Суду від 19 червня 2018 року, якою встановлено строк на подання відзиву до 16 липня 2018 року, після спливу цього строку, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити і відзив залишити без розгляду.

Оскільки відзив на касаційну скаргу подано до суду касаційної інстанції поза межами встановленого строку, протягом якого може бути поданий відзив на касаційну скаргу, у задоволенні клопотання про продовження строку відмовлено, то відзив залишається без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 126, 127, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 відмовити.

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Справу № 200/16977/16-ц призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков