Дата документу 05.03.2019 Справа № 316/1872/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 316/1782/15 у 1-й інстанції Вільямовська Н.О.
Номер провадження 22-ц/807/425/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Регіональний сервісний центр МВС України в Запорізькій області, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі продажу, про визнання права власності в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на Ѕ частку майна, придбаного під час спільного проживання, стягнення зі спадкоємців витрат на лікування і поховання спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, який згодом уточнили, до ОСОБА_4, треті особи: Регіональний сервісний центр МВС України у Запорізькій області, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування якого зазначали, що є рідними братом та сестрою. Їхній батько - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у жовтні 2014 року важко захворів. 19 січня 2015 року ОСОБА_9 помер. Останній мешкав та постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті залишилося спадкове майно. Окрім них, інших спадкоємців немає. 28 січня 2015 року позивачі подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіній В.В.

Окрім нерухомого майна, за життя ОСОБА_9 був власником автомобіля марки «ГАЗ 31105 ЗНГ», седан сірого кольору, державний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, № двигуна - НОМЕР_6, 2007 року випуску. Невдовзі після його смерті їм стало відомо, що цей автомобіль батько нібито продав за 11 днів до своєї смерті відповідачу ОСОБА_4 Офіційну інформацію з цього приводу вони отримали у червні 2015 року від державного нотаріуса Кам'янсько-Дніпровської нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_11, яка надала відповідь з Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Енергодар, Кам'янсько-Дніпровського та Великобілозерського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області № 3212 від 16.06.2015 року на свій запит. З цієї відповіді вбачається, що 08.01.2015р. автомобіль НОМЕР_2 № кузова НОМЕР_3, 2007 року випуску був знятий з обліку для реалізації та у той же день був зареєстрований за ОСОБА_4, із новим державним номером АР 6149 СР. Вважають, що угода купівлі-продажу автомобіля здійснена всупереч цивільному законодавству України, а зазначений автомобіль є спадковим майном, право власності на яке має перейти на їхню, як спадкоємців, користь.

Просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на цей автомобіль Витребувати його з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та визнати недійсним свідоцтво серії НОМЕР_7 від 08.01.2015 р. видане Енергодарським ВРЕР Запорізької області про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_4

29 грудня 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на 1/2 частку майна, придбаного під час спільного проживання, стягнення зі спадкоємців витрат на лікування і поховання спадкодавця.

В обґрунтування вимог зазначала, що познайомилася з ОСОБА_9 більше 25 років тому. Деякий час вони зустрічалися, а потім вирішили мешкати разом без офіційної реєстрації своїх відносини. Реєстрацію шлюбу вони вважали лише формальністю та у кожного з них вже були свої діти від попередніх шлюбів. Таким чином, починаючи з 1993 року позивачка мешкала разом з ОСОБА_9 без реєстрації шлюбу за адресою її місця реєстрації: АДРЕСА_2. Весь час спільного проживання вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та дружина, робили ремонти, набували майно, заробляли кошти тощо. Позивачка наголошує та тому, що у них були усталені відносини, що притаманні подружжю. ОСОБА_9 вважав її дружиною, а вона його чоловіком. Разом вони прожили більше 20 років. На початку вересня 2012 року вони вирішили придбати автомобіль, який обрав сам ОСОБА_9 - автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, 2007 року випуску. Даний автомобіль продавався в м. Запоріжжя за 50000,00 гривень. У них були свої заощадження в сумі 20 000 грн., проте для купівлі автомобілю вони були вимушені частково позичати грошові кошти у родичів та знайомих для придбання автомобіля. Фактично на даний автомобіль вони витратили 20000 грн. спільних коштів, 10000 грн. - зайняли у сестри ОСОБА_9 - ОСОБА_13 та 20 000 грн. у сусіда по дачі - ОСОБА_14 В подальшому борг віддавали разом з ОСОБА_9 За їхньої взаємною згодою автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_9 У жовтні 2014 року ОСОБА_9 став себе погано почувати та 28 жовтня 2014 року він звернувся за консультацією до лікарів СМСЧ №1 в м. Енергодар. Після цього у нього стан здоров'я погіршувався з кожним днем та починаючи з 30.10.2014 року майже до дня смерті він з лікарень не виходив. Позивач піклувалася про ОСОБА_9 та доглядала його у лікарні, також їй допомагав її зять, який за її відсутністю постійно знаходився поряд з ОСОБА_9 Лікування було тривалим та дорогим. За період з 30 листопада 2014 року по 16 січня 2015 року нею на лікування ОСОБА_9 було витрачено 28391,81 грн., лікування проходило за кошти, отримані нею в борг. Рідні діти ОСОБА_9 самоусунулися від лікування батька. Син ОСОБА_6 провідував батька в лікарні в м. Енергодар, але це були короткотривалі зустрічі. Донька - ОСОБА_5 - цікавилася станом батька та передала позивачці на його лікування 200,00 грн. Це була вся надана нею матеріальна допомога на лікування батька. 19 січня 2015 року ОСОБА_9 помер. Поховання ОСОБА_9 позивачка проводила майже самостійно та за власний рахунок. Його діти допомогли з викопуванням могили, оскільки вони вирішили, що батька слід поховати на цвинтарі в с. Водяне біля його батьків. Все інше оплачувала позивач за власні кошти. На поховання ОСОБА_9 нею було витрачено: 4800,00 грн. - витрати, понесені на ритуальні товари та послуги (гроб, хрест, табличка, перенос покійника, покривало, рушники, вінки, костюм, сорочка , туфлі); 5038,80 грн. - витрати на поминальний обід. Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина. Оскільки за час життя ОСОБА_9 не залишив жодного заповіту, спадщину прийняли його діти, які є спадкоємцями по закону першої черги, а саме син ОСОБА_6 та донька - ОСОБА_5 Таким чином, спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, , була розподілена між його дітьми в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному. На даний момент спадкоємці не бажають відшкодувати позивачці витрати, понесені нею на лікування та поховання ОСОБА_9 Окрім того, до теперішнього часу вони не визнають автомобіль їхньою спільною сумісною власністю, яка була придбана їхнім батьком ОСОБА_9 та нею за час їх спільного проживання та за спільні кошти, вважаючи, що автомобіль має бути приватною власністю лише їх батька - ОСОБА_9

З урахуванням вищезазначеного встановити факт проживання ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 з 2004 року по день його смерті -19 січня 2015 року; визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину спільної сумісної власності легковий автомобіль марки ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, № двигуна НОМЕР_6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати понесені на лікування та поховання в розмірі 19115,30 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 витрати понесені на лікування та поховання спадкодавця в розмірі 18915,30 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 судові витрати, понесені нею при зверненні до суду, а саме: судовий збір в сумі 893,00 грн. та 551,20 грн. Разом - 1444,20 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду від 02 травня 2018 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Регіональнний сервісний центр МВС України у Запорізькій області, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкування, і цивільну справу за позовом ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_15 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа- ОСОБА_4, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на 1/2 частку майна, придбаного під час спільного проживання, стягнення зі спадкоємців витрат на лікування і поховання спадкодавця.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року з ухвалами про виправлення описок позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Регіональнний сервісний центр МВС України у Запорізькій області, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково; позов ОСОБА_8, в інтересах якої діяла ОСОБА_15 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_4, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на 1/2 частку майна, придбаного під час спільного проживання, стягнення зі спадкоємців витрат на лікування і поховання спадкодавця задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, номер двигуна - НОМЕР_6, 2007 року випуску;

визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_7 від 08.01.2015 року, видане Енергодарським ВРЕР Запорізької області про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, номер двигуна - НОМЕР_6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_4;

встановлено факт, що має юридичне значення, а саме - факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину спільної сумісної власності - легковий автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, номер двигуна - НОМЕР_6, 2007 року випуску;

стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати понесені на лікування та поховання ОСОБА_9 в розмірі 12078,29 грн.;

стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 витрати понесені на лікування та поховання ОСОБА_9 в розмірі 11878,29 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Просить рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, номер двигуна - НОМЕР_6, 2007 року випуску - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу. Просять скасувати рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення,в частині не задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на автомобіль. Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 автомобіль. Відмовити в частині задоволення вимог ОСОБА_8

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованістьрішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія приходить до висновку, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 (т. 3 а. с. 10).

Відповідно спадкової справи 32/2015 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9, до приватного нотаріуса Енергодарської міської нотаріального округу Запорізької області Кошкіної В.В., з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 123-131).

ОСОБА_6 є сином ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серіїї НОМЕР_8 від 16.10.1978 р. (т. 3, а.с. 17).

ОСОБА_5 (до шлюбне прізвище ОСОБА_5) є донькою ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серіїї НОМЕР_9 від 26.04.1981 р. (т. 3, а.с. 18).

Судом першої інстанції також встановлено, та вбачається з матеріалів справи, зокрема, виписок із медичних карток, що у період з 30.10.2014 року по 16.01.2015 року ОСОБА_9 хворів, у зв'язку з чим він проходив певні обстеження та перебував на стаціонарному лікуванні в м. Енергодар та у м. Запоріжжі.

Так відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №18534 ОСОБА_9 перебував на лікуванні у період з 30.10.2014 р. по 13.11.2014 р. в обласній клінічній лікарні з діагнозом «язвенная болезнь, активная фаза, средней тяжести. Хроническая впервые выявленная язва луковицы двенадцатиперстной кислотопродукцирующей функции желудка, ассоциированная с НР, фаза обострения. Рубцовая деформация ЛДПКю Облитерирующий атеросклероз. Сеноз подвздошных сегментов с двух сторон. Хроническая ишемия 3 ст. Аневризма восходящего отдела аорты» (т. 1 а.с. 247).

Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №19919 ОСОБА_9 перебував на лікуванні у період з 18.11.2014 р. по 24.12.2014 р. в обласній клінічній лікарні з діагнозом «Мультифокальный атеросклероз. Стеноз подвздошного сегмента справа (стентирование 21.11.2014 г). Окклюзия артерий голени и стопы справа. Хроническая ишемия правой нижней конечности 4 ст. Множественный ишемический инсульт в обеих гемисферах головного мозга и левой гемисфере мозжечка. Левосторонний гемипарез, более выраженный в руке. ИБС: Ранняя постинфарктная стенокардия (16.12.2014 г), заднее -базальный не Q-инфаркт миокарда (01.12.2014 г.). СН 1 ст. ФК 2 ст. ГБ 3 ст. АГ 3 ст., очень высокий кардиоваскулярный риск. Язвенная болезнь с повышенной кислотопродуцирующей функцией. Рубцовая деформация луковицы ДПК, ремиссия. Задняя ишемическая оптикопатия» (т. 1 а.с. 18).

Також згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8724/826 ОСОБА_9 перебував на лікуванні у період з 24.12.2014 р. по 16.01.2015 р. в СМСЧ №1 м. Енергодар з діагнозом «Мультифокальный атеросклероз. Стеноз подвздошного сегмента справа (стентирование 21.11.2014 г). Окклюзия артерий голени и стопы справа. Хроническая ишемия правой нижней конечности 4 ст. Множественный ишемический инсульт в обеих гемисферах головного мозга и левой гемисфере мозжечка. Левосторонний гемипарез, более выраженный в руке. ИБС: Ранняя постинфарктная стенокардия (16.12.2014 г), заднее-базальный не Q-инфаркт миокарда (01.12.2014 г.). СН 1 ст. ФК 2 ст. ГБ 3 ст. АГ 3 ст., очень высокий кардиоваскулярный риск. Язвенная болезнь с повышенной кислотопродуцирующей функцией. Рубцовая деформация луковицы ДПК. Ремиссия. Задняя ишемическая оптикопатия. Операция 3.12.2014 г. - ампутация правой нижней конечности на уровне средней трети голени (т. 1 а.с. 32).

За життя на ОСОБА_9 був оформлений автомобіль ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 (т. 3 а.с. 215).

За інформацією, яка зазначена в довідці Центру наданні послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Енергодар, К-Дніпровського та Великобілозерського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізької області № 322 від 16.06.2015 р., вказано що транспортний засіб автомобіль ГАЗ 31105 ЗНГ, держ. номер НОМЕР_12, кузов НОМЕР_3, 2007 року випуску зареєстровано за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 був знятий з обліку для реалізації 08.01.2015р. та 08.01.2015 року вказаний транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 131).

Відповідно заяви № 55812754 від 08.01.2015 року, 08 січня 2015 року ОСОБА_9 зняв з обліку автомобіль ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, № двигуна НОМЕР_6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 217).

Надалі відповідно до Довідки-рахунку серії ВІА № 898455, встановлено, що автомобіль ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, № двигуна НОМЕР_6, продано ОСОБА_4 та згідно заяви №55819724 від 08.01.2015 р. вже власником ОСОБА_4 даний автомобіль постановлено на облік (т. 3, а.с. 213,214).

Як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 оскаржується в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, номер двигуна - НОМЕР_6, 2007 року випуску.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно встановив момент укладання договору, та посилання ОСОБА_16, на те, що 08.01.2015 року угода була лише дооформлена не грунтуються на законі, та не підтверджені жодним допустими доказами, оскільки в матеріалах справи є лише договір від 08.01.2015 року.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі відносно порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час об'єднання позовів, оскільки на його думку, правових підстав, передбачених ст. 126 ЦПК України (в редакції, дійсній на час постановлення ухвали) не було, не приймаються колегією до уваги, з огляду на наступне.

Критерієм для вирішення питаннящодо прийняття позовної заяви третьої особи, виходячи зі змісту ст.ст. 52, 193, 195 ЦПК України, є наявність позовних вимог третьої особи саме на предмет спору за первісним позовом, взаємопов"язаність обох позовів, доцільність їх спільного розгляду, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_17, вона хоч і не просила визнати право власності в порядку спадкування, проте заявляла вимоги щодо майна, право власності на яке просили визнати позивачі. А саме автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова НОМЕР_3, VIN НОМЕР_5, номер двигуна - НОМЕР_6, 2007 року випуску. Таким чином, колегія приходить до висновку, що об'днання позовів в одне провадження по даній справі є доцільним, оскільки вбачається взаємопов"язаність обох позовів.

Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача суд першої інстанції призначив посмертну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручив експертам Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи.

За результатами експертизи, надано висновок експерта №7-к про те, що відповідно із станом пацієнта на з 21:00 07.01.15р. до 20:05 08.01.15р. у викладенні лікарів відділення, де ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні, рівень його свідомості був недостатнім для здійснення дій пов'язаних з укладанням правочинів. На вказаний період часу стан його був тяжкий, на лікарський огляд він або взагалі не реагував, або реагував рухливою активністю правих кінцівок, на питання не відповідав, свідомість його оцінювалася як сплутана, а рівень сприйняття пацієнтом навколишньої дійсності як неадекватний.

Отже, колегія суддів вважає доведеним факт перебування ОСОБА_9 на момент вчинення правочину у стані, коли він не мог усвідомлювати значення своїх дій та (або) не мог керувати ними.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов вірного висновку в частині задоволення позовних вимог щодо визнання угоди недійсною.

Як роз'яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Частинами 1, 2 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недійсності договору купівлі - продажу спірного автомобіля.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 колегія суддів також не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_9 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року, суд першої інстанції виходив з доведеності факту сумісного проживання.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Частиною 2 ст.3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Разом з тим, встановлюючи факт проживання однією сім'єю з січня 2004 року по 19 січня 2015 року судом було враховано, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Сімейним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Зазначене вище передбачено п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Всі висновки суду першої інстанції щодо встановлення факту проживання ОСОБА_8 з ОСОБА_9 однією сім'єю в період з 01 січня 2004 року по 19 січня 2015 року повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз'яснено, що під час застосування ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають в будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Установивши факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 19 січня 2015, суд першої інстанції врахував, що відповідно до частини другої статті 74 СК України на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу поширюються положення глави 8 СК України про право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у чоловіка та жінки прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Під час вирішення спору щодо поділу майна, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 довела факт створення (придбання) з ОСОБА_9 оспорюваного автомобіля, внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, яке набувалось ними під час проживання, тобто, своє право на частку спірного майна.

А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що вищезазначений автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та частина останньої у праві спільної сумісної власності становить 1/2 частину вищезазначеного автомобіля.

Спростувати цю презумпцію спільної сумісної власності мала б інша сторона, надавши належні та допустимі докази протилежного (стаття 58, 59 ЦПК України 2004 року), і це було її процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до ч.1 сст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. За частиною другою цієї статті витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

За матеріалами справи саме ОСОБА_18 є тією особою яка здійснювала дії по утриманню,догляду,лікуванню та похованню ОСОБА_9Понесені нею витрати підтверджені документально.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти у апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: