Справа № 226/670/19

Провадження 4-с/226/53/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Тіссен О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирнограді Донецької області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуци Тетяни Вадимівни та дії начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Ярушевської Ірини Ігорівни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуци Т.В. та неправомірність дій начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Ярушевської І.І. В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні старшого державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуци Т.В. перебуває виконавче провадження ВП№59595446, відкрите 19.07.2019 на підставі виконавчого листа №226/670/19, виданого 01.07.2019 Димитровським міським судом Донецької області про стягнення на його користь з ТОВ «Авто Стар» грошових коштів в сумі 93640 грн., у якому, окрім прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем жодних виконавчих дій здійснено не було. Зазначаючи як на підставу бездіяльності державного виконавця невиконання ним вимог ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», п.п.2,3,5 розділу VIII та п.4 розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» та невжиття заходів, направлених на притягнення боржника до адміністративної відповідальності за неподання декларації про доходи і майно, заявник просить суд визнати бездіяльність старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуци Т.В. неправомірною, зобов`язати її скласти відносно боржника адміністративний протокол за ст. 188-13 КУпАП та передати його начальнику відділу для розгляду у п`ятнадцятиденний строк в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, вважає неправомірними і дії начальника Печерського РВДВС Ярушевської І.І., до якої він 03.10.2019 звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Маріуци Т.В. щодо недотримання нею вимог ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і не складення адміністративного протоколу відносно боржника ст.188-13 КпАП України, якою за результатами перевірки законності виконавчого провадження на підставі постанови від 18.10.2019 його скаргу було залишено без задоволення, а дії старшого державного виконавця Маріуци Т.В. визнано такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Вважаючи цю постанову незаконною, заявник просить суд її скасувати.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули. Заявник ОСОБА_1 просить суд розглянути скаргу у його відсутність.

Представником Печерського РВДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Маріуцою Т.В. на адресу суду подано відзив на скаргу, згідно з яким вона просить відмовити у задоволенні скарги повністю.

Щодо суті скарги зазначається, що на виконанні Печерського РВДВС міста Києва дійсно перебуває зазначене скаржником виконавче провадження, відкрите старшим державним виконавцем Маріуцою Т.В. 19.07.2019, за яким відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були вжиті заходи: направлена боржникові копія постанови про відкриття виконавчого провадження, яка повернулася без вручення із позначкою «не числяться», перевірено наявність у боржника транспортних засобів та нерухомості, про що свідчать відповіді ВМС та інформація з відповідних реєстрів, наявність рахунків у банкових установах. На підставі повідомлення ДФС про наявність рахунків в АКБ «ІндустріалБанк» та АТ «Альфа-Банк» 13.08.2019 прийнято постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт його коштів, постанова про арешт коштів спрямована до банківських установ. За відповідями АКБ «ІндустріалБанк» та АТ «Альфа-Банк» грошові кошти на рахунках боржника відсутні. На виклики до ВДВС керівник або представник ТОВ «Авто Стар» не з`являються, що перешкоджає скласти протокол про адміністративне правопорушення. 22.11.2019 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Начальник Печерського РВДВС ОСОБА_2 до суду не з`явилася, відзиву на скаргу або будь-яких заяв чи клопотань не подала.

Суд, дослідивши обґрунтування поданої скарги, матеріали справи та законодавство, що регулює дані правовідносини, вбачає відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22.05.2019 позов ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до ТОВ «Авто Стар» про стягнення грошових коштів задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 93640,00 грн.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України,цим Законом,іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

19.07.2019 старшим державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №59595446 щодо стягнення з ТОВ «Авто Стар» на користь ОСОБА_1 - ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 93640,00 грн (а.с.6).

03.10.2019 ОСОБА_1 -Я. подана начальникові Печерського РВДВС скарга на бездіяльність виконавця Маріуца Т.В., в якій він зазначив про відсутність жодних виконавчих дій у виконавчому провадженні, крім його відкриття, та просив зобов`язати виконавця провести виконавчі дії за законом, скласти щодо боржника адміністративний протокол за ст.188-13 КпАП України та передати його для розгляду начальнику у встановлений строк (а.с.11-12).

Постановою начальника Печерського РВДВС від 18.10.2019 в задоволенні зазначеної скарги відмовлено, дії старшого державного виконавця Маріуци Т.В. визнані такими, що вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.9-10). В мотивувальній частині постанови викладені здійснені виконавцем у виконавчому провадженні заходи: надсилання запитів щодо боржника до МВС про наявність транспортних засобів та ДФС про наявність рахунків у банках, отримання відповідей на них; отримання відомостей з державних реєстрів щодо наявності нерухомого майна у ТОВ «Авто Стар»; прийняття постанов про арешт майна та банківських рахунків, отримання інформації про відсутність коштів на рахунках; здійснення викликів керівника боржника або його представника до ВДВС. Також вказано, що скласти адміністративний протокол щодо посадових осіб боржника не стало можливим через неявку вказаних осіб до відділу.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень інших органів».

Частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст.13 цього ж Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження №59595446, старшим державним виконавцем Маріуца Т.В. вжито дії на виконання рішення суду, як-то: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59595446, копію якої направлено на адресу боржника, зазначену у виконавчому листі, здійснено виклик боржника, витребувано інформацію про наявність у боржника нерухомого і рухомого майна, рахунків та коштів у банківських установах, внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийнято постанови про накладення арешту на майно ТОВ «Авто Стар» та банківські рахунки.

Отже, твердження скаржника про те, що жодних виконавчих дій, крім відкриття провадження, виконавцем не вжито, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, про порушення окремих положень якої державним виконавцем стверджує ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , регламентує дії виконавця під час виконання судових рішень разом із Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з п.2 розділу VIII Інструкції у разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

Пункти третій та п`ятий цього ж розділу регламентує процедуру вилучення готівкових коштів у боржника.

Разом із тим, згідно з пунктом першим частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відтак, на думку суду, наведені вище пункти Інструкції з організації примусового виконання рішень дають державному виконавцеві право здійснити зазначені дії у окремому виконавчому провадженні за наявності такої потреби, але не зобов`язують його це робити в кожному виконавчому провадженні без належного обґрунтування необхідності таких дій. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що державним виконавцем вжито усіх заходів, що передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення примусового виконання рішення суду.

Таким чином, доводи скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуца Т.В. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.4 розділу XIV наведеної вище Інструкції у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чи порушення законних вимог виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення.

Невжиття такого заходу реагування з боку виконавця скаржник також зазначив як бездіяльність, наполягаючи на зобов`язанні ОСОБА_4 судом скласти адміністративний протокол щодо боржника і передати його для розгляду начальникові відділу у встановленому порядку.

Вказану вимогу скарги суд вважає безпідставною з огляду на таке.

Як зазначено у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що складання адміністративного протоколу щодо боржника (його керівника або іншої посадової особи) є дискреційним повноваженням державного виконавця, яке обґрунтовується його власним переконанням про наявність в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, чи порушення законних вимог виконавця.

За таких обставин суд не вправі зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки ним, і в цій частині скарга також задоволенню не підлягає.

Щодо визнання неправомірними дій начальника Відділу Ярушевської І.І. та скасування прийнятої неї постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 18.10.2019 суд зазначає на таке.

Згідно з частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

За скаргою ОСОБА_1 від 03.10.2019 начальником відділу проведено перевірку виконавчого провадження №59595446 та прийнято 18.10.2019 відповідну постанову, згідно із якою дії старшого державного виконавця Маріуци Т.В. визнані такими, що вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Наведений у описовій частині постанови перелік здійснених виконавцем виконавчих дій у вказаному провадженні спростовує твердження скарги про відсутність вчинення жодних виконавчих дій, крім відкриття провадження, обсяг та характер здійснених дій узгоджується із вимогами закону щодо проведення примусового стягнення, а тому постанова начальника відділу є законною та обґрунтованою, що виключає наявність підстав для її скасування.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки судом не встановлено порушення старшим державним виконавцем Маріуцою Т.В. та начальником ВДВС Ярушевською І.І. норм Закону України «Про виконавче провадження», їхні дії були вчинені відповідно до закону та в межах повноважень, суд вважає, що права чи свободи заявника порушені не були, у зв`язку з чим в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.447,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 -Ярославовича на бездіяльність старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Маріуци Тетяни Вадимівни та дії начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Ярушевської Ірини Ігорівни щодо винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження №59595446 від 18.10.2019 відмовити повністю.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Клепка