Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 552/5499/16-ц

провадження № 61-30168св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом - кредитна спілка «Турбота-Полтава»,

представник позивача за первинним позовом - Діткевич Неля Іванівна,

відповідач за первинним позовом - ОСОБА_2,

представник відповідача за первинним позовом - ОСОБА_3,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

відповідач за зустрічним позовом - кредитна спілка «Турбота-Полтава»,

представник відповідача за зустрічним позовом - Діткевич Неля Іванівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави у складі судді Турченко Т. В. від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Триголова В. М. від 04 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року кредитна спілка «Турбота-Полтава» (далі - КС «Турбота-Полтава») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 грудня 2012 року між КС «Турбота-Полтава» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 312-БРЖ, відповідно до умов якого остання отримала кредит у формі кредитної лінії з лімітом у сумі 8 100 грн строком до 14 грудня 2014 року зі сплатою 40 % річних.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 52 337 грн 91 коп., яка складається з: 8025 грн - залишок несплаченого тіла кредиту; 12 094 грн 77 коп. - заборгованість за процентами; 24 189 грн 54 коп. - подвійні відсотки згідно пункту 5.3 даного договору; 895 грн 18 коп. - 3% річних; 7133 грн 42 коп. - інфляційні витрати, КС «Турбота-Полтава» просила стягнути вказану суму з відповідача.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати кредитний договір № 312-БРЖ від 14 грудня 2012 року недійсним, оскільки при його укладенні вона була ведена в оману, грошових коштів за ним не отримувала, а уклала його з метою розстрочення сплати заборгованості, яка була стягнута рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2011 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року позов КС «Турбота-Полтава» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Турбота-Полтава» заборгованість за кредитним договором №312-БРЖ від 14 грудня 2012 року в сумі 52 337 грн 91 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 червня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов КС «Турбота-Полтава», виходив з того, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, укладений у письмовій формі, підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови. передбачені законом для договорів, які мають істотне значення та були погоджені сторонами, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, а тому, враховуючи наявну заборгованість за цим договором, дійшов висновку про її стягнення з відповідача.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки КС «Турбота-Полтава» порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а спірний кредитний договір був укладений нею під впливом обману.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

У березні 2018 року КС «Турбота-Полтава» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій розглянуто справу з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 14 грудня 2012 року між КС «Турбота-Полтава» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 312-БРЖ, відповідно до умов якого остання отримала кредит у формі кредитної лінії з лімітом у сумі 8 100 грн строком до 14 грудня 2014 року зі сплатою 40 % річних.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови кредитного договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування. У договорі вказана сума кредиту, строк дії договору, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків. Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 погодилася з умовами кредитування, підписала кредитний договір. На момент укладення оспорюваного договору вона не заявляла додаткових вимог щодо його умов та частково їх виконувала.

Ураховуючи наведене, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 посилалася на те, що Голова правління КС «Турбота» при Міжнародній організації «Жіноча Громада» Шмиголь Т. М. ввела її в оману, оскільки укладаючи спірний кредитний договір на суму 8 100 грн вона вважала, що він носить суто формальних характер, так як фактично грошових коштів вона не отримувала, а мала виплачувати лише проценти та тіло кредиту з метою погашення боргу у розмірі 17 803 грн 92 коп., стягнутого рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2011 року на користь КС «Турбота». Також ОСОБА_2 посилалася на те, що вона вважала КС «Турбота-Полтава» та КС «Турбота» при Міжнародній організації «Жіноча Громада» в особі Полтавської філії КС «Турбота» при Міжнародній організації «Жіноча Громада» однією юридичною особою.

Відповідно до вимог частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З огляду на вказане та враховуючи, що позивачем не доведено, що кредитний договір укладений внаслідок обману, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до вимог статті 230 ЦК України.

Разом з тим, задовольняючи первинний позов КС «Турбота-Полтава» та стягуючи з відповідача всю суму заборгованості, суди виходили з того, що боржник неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 52 337 грн 91 коп., яка складається з: 8025 грн - залишок несплаченого тіла кредиту; 12 094 грн 77 коп. - заборгованість за процентами; 24 189 грн 54 коп. - подвійні відсотки згідно пункту 5.3 договору; 895 грн 18 коп. - 3% річних; 7133 грн 42 коп. - інфляційні витрати.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно статтей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суди, установивши, що зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Однак, стягуючи заборгованість за процентами за користування кредитом та подвійними процентами згідно пункту 5.3 договору за період з 14 грудня 2014 року до 01 жовтня 2016 року суди не звернули уваги на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 14 грудня 2014 рокупозивач не міг нараховувати такі проценти.

Суди попередніх інстанцій на зазначене вище уваги не звернули та не врахували, що після закінчення строку кредитування (14 грудня 2014 року) підстави для нарахування процентів за користування кредитом відсутні.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Таким чином рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову КС «Турбота-Полтава» у повному обсязі є передчасним.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відсутність у касаційного суду процесуальної можливості досліджувати докази, з'ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, що перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи розрахунку заборгованості із щомісячними складовими, справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції в частині вирішення первинного позову КС «Турбота-Полтава» відповідно до вимог статті 411 ЦПК України. В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог кредитної спілки «Турбота-Полтава» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 жовтня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до кредитної спілки «Турбота-Полтава» про визнання кредитного договору недійсним, - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення судів першої та апеляційної інстанцій в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило