"13" березня 2019 р.
Справа №642/1038/19
Провадження №2/642/824/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.

з участю секретаря - Сузанського О.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки, вказуючи, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.11.2014. У провадженні Ленінського районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 На теперішній час донька проживає з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання до суду судового наказу 06.02.2019, у відкритті провадження по якому було відмовлено, та до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Ухвалою суду від 18.02.2019 провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивач та її представник в підготовче засідання не з'явились, надали до суду заяву, вказуючи, що позовні вимоги підтримують та просять провести підготовче засідання без участі позивача та її представника.

Відповідач також в підготовче засідання не з'явився, надав заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю та просить розглядати справу без його участі.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі.

Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.11.2014 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №12.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10.11.2015, в графі «батько» вказаний ОСОБА_2, в графі «мати» - ОСОБА_1.

Неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю, згідно довідки про реєстрацію місця проживання №01-01118-2018 від 29.01.2018, та повністю перебуває на її утриманні.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції).

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення також відображене і в ст. 180 СК України, відповідно до якого батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо виховання та утримання дитини, яке полягає в забезпеченні її належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням.

Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Згідно ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд враховує взаємний обов'язок батьків утримувати дитину, реальні і розумні потреби дитини в матеріальному забезпеченні на рівні, необхідному для її розвитку, а також те, що відповідач визнав позов, як батько він зобов'язаний утримувати неповнолітню доньку, є працездатним за віком та за станом здоров'я, не обтяженим аліментними зобов'язаннями, має змогу надавати матеріальну допомогу дитині, яка, проживаючи з матір'ю, потребує такої допомоги.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З урахування визнання відповідачем розміру аліментів, який просить стягнути позивач, що підтверджується його заявою про визнання позову в матеріалах справи, та враховуючи положення ч.1 ст. 191 СК України, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, тобто з 14.02.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12-13, 76-81, 141, 197, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, місце фактичного проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, місце фактичного проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, тобто з 14.02.2019 та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, місце фактичного проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Головуючий: