Справа № 381/340/18 Головуючий в суді І інстанції Осаулова Н.А.
Провадження № 22ц-824/4066/19 Доповідач в суді ІІ інстанції МельникЯ.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Сушко Л.П.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа: Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду, який обґрунтовує тим, що між відповідачем ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» 05.06.2008 року укладено кредитний договір за № 0. З метою забезпечення виконання цього кредитного зобов'язання, 09.04.2008 року було укладено договір іпотеки № 87403, відповідно до умов якого передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

08.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» року відступило ПАТ «Дельта Банк», відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, свої права вимоги за зобов'язанням відповідача за вказаним кредитним договором та договором іпотеки від 05.06.2008 року.

У грудні 2017 року АТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, стало відомо, що 15.03.2011 року, згідно постанови Відділу ДВС Фастівського МРУЮ про арешт майна боржника та заборони його відчуження від 14.03.2011 року, накладено арешт на спірну квартиру. Вважає, що наявність арешту на майно, що передане в іпотеку порушує право АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, встановлене ст. ст. 1, 36 ЗУ «Про іпотеку».

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року позов задоволено, знято арешт зі спірної квартири, накладений 15 березня 2011 року постановою ВДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 386901 від 14.03.2011 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 1762, 00 грн. судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо зняття арешту з квартири, яка передана за іпотечним договором, виходячи із пріоритету прав іпотекодержателя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2008 року між AT "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 49 825,00 дол. США з розрахунку 14,50% річних на строк з 05.06.2008 по 05.06.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, ОСОБА_3 за договором іпотеки № 87403 від 05.06.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, та належить іпотекодацеві на праві власності.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором AT «УкрСиббанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» право вимоги за вказаними договорами.

Відповідно до розділу 5 Кредитного договору, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України « Про іпотеку»; Отримання Іпотекожержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодержателя на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку встановленому ЗУ «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Однак, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 108402314 від 20.12.2017, 14 березня 2011 року ВДВС Фастівського МРУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 386901, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі і на квартиру (реєстраційний номер обтяження 10937558).

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази та встановивши обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про звільнення квартири з-під арешту, яка передана за іпотечним договором, із врахуванням пріоритетного права іпотекодержателя щодо забезпеченого майна.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на сплив позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідачем не було надано належних доказів того, що позивач був обізнаний про наявність арешту, накладеного постановою державного виконавця, оскільки він не є первісним іпотекодержателем і доказів того, що при відступленні прав іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» належним чином повідомлявся про наявність таких обставин матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: