Ухвала

Іменем України

12 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 640/24140/18

провадження № 61-17462ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року у складі судді Бородіна Н. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (далі - ПрАТ «ВФ Україна») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника заборгованості на надані телекомунікаційні послуги в сумі 68 524,15 грн та витрат зі сплати судового збору в розмірі 176,20 грн.

21 грудня 2018 року Київським районним судом м. Харкова видано судовий наказ за вказаною заявою ПрАТ «ВФ Україна».

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 отримала особисто судовий наказ 15 січня 2019 року.

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу та клопотанням про поновлення строку на її подання.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 21 червня 2019 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду із заявою про скасування судового наказу відмовлено. Повернуто заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу у справі № 640/24140/18 виданого за заявою ПрАТ «ВФ Україна».

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 21 червня 2019 року залишено без змін.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 07 листопада 2019 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема: запропоновано скаржнику подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року та заява про зупинення виконання судового рішення.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 29 серпня 2019 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Проте, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя зі складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додаються зокрема клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно частини другої статті 171 ЦПК України, заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Повертаючи ОСОБА_2 . заяву про скасування судового наказу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався тим, що підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу не вбачається, оскільки згідно повідомлення про вручення поштового відправлення судовий наказ було вручено особисто ОСОБА_2 15 січня 2019 року, боржник у своїй заяві не навела обґрунтованих поважних причин пропуску строку.

Встановивши, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за якою направлено судовий наказ, будь-яких відомостей щодо зміни ОСОБА_2 місця проживання чи перебування у встановленому законом порядку немає, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу та її повернення.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова в поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу є порушенням права заявника на судовий захист, є безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, діяв у відповідності до норм частини другої статті 171 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист жодним чином непорушене.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Разом із тим, враховуючи, що суд відмовляє у відкритті провадження за касаційною скаргою, питання про зупинення виконання судового рішення не вирішується.

Керуючись частиною першою статті 127, статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу у справі № 640/24140/18 виданого за заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков А. С. Олійник О. В. Ступак