Справа № 415/542/19
Провадження № 22-ц/810/341/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, листопада місяця, 27-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року у цивільній справі (№ 415/542/19 суддя І інстанції - Фастовець В.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі - АТ КБ ПриватБанк, Банк) звернулись із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 21 728, 33 грн, який мотивувало тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 08.11.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та АТ КБ Приватбанк договір, і надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. Оскільки відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, утворилася заборгованість, і АТ КБ Приватбанк просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.11.2011 року у розмірі 21 728, 33 грн, станом на 09.12.2018, яка складається з наступного: 3384, 46 грн - заборгованість за тілом кредиту; 969,60 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 15863, 40 грн - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина); 1010,87 грн - штраф (процентна складова). Вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року позов АТ КБ Приватбанк залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає оскаржуване рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Представник скаржника у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Що стосується відповідача, всі судові повідомлення про розгляд справи за адресою зазначеною як реєстрація та мешкання у м. Лисичанськ, повертаються до суду із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», «інші причини, що не дали змоги вручити поштове відправлення», «адресат відсутній». Наведене свідчить про вжиття судом всіх можливих заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом. У зв`язку із зазначеним у відповідності до вимог п. 11 ст. 128 ЦПК України судом завчасно до судових розглядів розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Тому з урахуванням тривалості провадження по теперішній справі - перебування в провадженні суду понад один рік, і з урахуванням строку зупинення провадження у справі загалом понад два місяці, з метою дотримання гарантованого позивачу як стороні цього провадження права на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Згідно із ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ Приватбанк, суд першої інстанції посилався на недоведеність позивачем заявлених вимог, ненадання доказів на підтвердження вимог суду, недоведеності встановлення чи зміни будь якого кредитного ліміту, недоведеності користування кредитними коштами саме відповідачем а не іншою особою.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі та вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанк (а.с.9). Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченим цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги, ПАТ КБ Приватбанк посилався на те, що 08.11.2011 року був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якого ПАТ КБ Приватбанк надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до п. 2.1.1.5.5. з видачею кредитної картки. На підтвердження умов договору АТ КБ Приватбанк надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію її паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості. Надані АТ КБ Приватбанк докази дійсно не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, адже як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису ОСОБА_2 Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ КБ Приватбанк до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Проте у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ Приватбанк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09 грудня 2018 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» за тілом кредиту становить 3384,46 грн. При цьому, з розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н станом на 09 грудня 2018 року та виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 погашав заборгованість за кредитним договором, так і відбувалось автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення кредитних коштів за тілом кредиту у сумі 3384,46 грн.

У зв`язку з цим колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що позивач не довів, що відповідачу була видана кредитна картка, що останній отримав кредитні кошти, оскільки спростовується доказами поданими позивачем, а саме заявою відповідача, розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів, з яких вбачається, що позичальник знімав кредитні кошти через банкомат, також частково погашав кредит.

Отже, оскаржуване судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_1 суми використаних та неповернутих коштів, а саме тіло кредиту у розмірі 3384,46 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач підтвердив згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.

Доводи апеляційної скарги щодо досягнення сторонами усіх істотних умов договору колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та не містять обґрунтованих посилань на докази, які б підтверджували обставини встановлення кредитного ліміту, строк повернення кредиту, досягнення згоди щодо процентної ставки за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафних санкцій, а тому вимоги щодо стягнення відсотків, пені, комісії та штрафів не підлягають задоволенню, як недоведені.

Враховуючи викладене, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк підлягає стягненню 686 грн. 13 коп. судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 1762 грн. + за подання апеляційної скарги сплачено 2643 грн як 150 % ставки, що підлягала сплаті під час подання позову = 4 405 х 3 384,46 : 21 728,33 = 686,13).

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.11.2011 року за тілом кредиту в розмірі 3 384 грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на відшкодування судових витрат 686 грн. 13 коп.

В задоволенні інших позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді