Постанова

Іменем України

15 січня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1265/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва

в складі судді Клочко І.В.

від22 червня 2018 року

по справі №754/10538/17 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

про усунення перешкод у виконанні умов договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у виконанні умов договору довічного утримання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про компенсацію витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Заява мотивована тим, що позивачка та її представники неодноразово не з'являлися в судові засідання, що свідчить про необґрунтованість дій позивачки, які виражаються в не забезпеченні явки до суду та не підтримання позовних вимог.

Посилаючись на положення ч. 6 ст. 142 ЦПК України ОСОБА_2 просив задовольнити його заяву та стягнути з ОСОБА_1 на його користь 17 870 грн 40 коп. компенсації, яка полягала у понесених ним витратах на правничу допомогу адвоката, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що судом першої інстанції не з'ясовано обставини відсутності акта приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги.

Судом не взято до уваги, що сума гонорару була виплачена відповідачем адвокату майже через вісім місяців після укладення договору, а саме в день подання заяви про компенсацію судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вважала, що з долучених до заяви про компенсацію судових витрат документів неможливо встановити саме факт оплати відповідачем послуг, що були надані йому адвокатом.

Також, вважала, що звернувшись до суду із заявою про компенсацію витрат на правничу допомогу відповідач таким чином зловживає своїми процесуальними правами з метою вплинути на позицію позивача по іншим справам.

Вказувала, що заявлений відповідачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним розміру витрат на оплату послуг адвоката, визначеного умовами договору та актом наданих послуг.

Крім цього, як на підставу скасування ухвали посилалася на те, що вона не була присутня під час розгляду заяви, у зв'язку з чим була позбавлена можливості заявляти клопотання про зменшення розміру судових витрат, а також висловлювати свою позицію щодо їх розміру та співмірності.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав наведених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

За приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п'ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

За приписами частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, з'ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з позовом про усунення перешкод у виконанні умов договору звернулася до ОСОБА_2 у серпні 2017 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 21.11.2017. У зв'язку з першою неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 21.02.2018.

В судове засідання, призначене на 21.02.2018 позивачка не з'явилася. Подала клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи на іншу дату. Судове засідання відкладено на 11.06.2018 (а.с. 51).

Позивачка звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 та посилаючись на те, що останнім порушено її права на виконання умов договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_3, в судові засідання суду першої інстанції неодноразово не з'являлася та не надавала доказів поважної причини неявки в судові засідання.

У зв'язку з неявкою позивачки в судові засідання, призначені на 11.06.2018 та 08.10.2018, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.10.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Отже, неявка ОСОБА_1 не свідчить про зацікавленість у розгляді, поданої нею позовної заяви. Матеріали справи не містять доказів, що позивачем вживалося заходів, спрямованих на розгляд справи у суді.

Із заявою про залишення позову без розгляду позивачка не зверталася.

Наведені фактичні обставини свідчать про необґрунтовані дії позивачки в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для компенсації понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не встановлено обставин надання відповідачу послуг за договором про надання правової допомоги та оплати таких послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з'ясувати склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_5 та адвокатом Лісовським Р.А., який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №592, виданого Житомирською обласною КДКА, 20.01.2015 укладено Договір № 2001 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає адвокату за плату (гонорар) надання правової допомоги як захиснику та представнику першого в цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних та справах про адміністративні правопорушення (а.с. 73).

Згідно Довідки-розрахунку №01 від 16.10.2018, складеної та підписаної ОСОБА_5 та адвокатом Лісовським Р.А., розмір витрат на правову допомогу адвоката складає 17 870,40 грн, з яких: ознайомлення з позовною заявою та додатками, їх аналіз - 2978,40 грн; складання та подача до суду з одночасним надсиланням позивачу відзиву на позовну заяву з клопотанням про вжиття забезпечення витрат відповідача, зупинення провадження у справі та витребування доказів - 7446,00 грн; забезпечення участі та представництво в судових засіданнях - 4467,60 грн; складання та подача до суду з одночасним надсиланням позивачу заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу - 2978,40 грн (а.с. 98).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що відповідачем на підтвердження оплати витрат на правову допомогу не надано акту приймання-передачі наданих послуг, оскільки діючи законом не визначено, в якій формі має бути надано доказ виконаних адвокатом послуг. Натомість в частині 3 статті 137 ЦПК України лише зазначено, що учасник справи зобов'язаний надати детальний опис робіт (наданих послуг), які виконані адвокатом.

Отже, довідка-розрахунок від 16.10.2018, відповідно до з ч. 3 ст. 137 ЦПК України є належним доказом, який підтверджує надання адвокатом Лісовським Р.А. відповідачу послуг згідно умов Договору про надання правової допомоги.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що заявлений відповідачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним розміру витрат на оплату послуг адвоката, визначеного умовами договору та актом наданих послуг, і це є підставою для відмови у вирішенні питання пр. стягнення витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, не погоджуючись з розміром судових витрат на оплату правової допомоги, позивачка не подавала клопотання про зменшення таких витрат та не доводила їх не співмірність, а лише зазначила в апеляційній скарзі про те, що вона не була присутня в судовому засіданні під час розгляду заяви відповідача про компенсацію судових витрат та не могла заявляти клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв'язку із розглядом даної справи (а.с. 71), однак позивачка, отримавши відзив на позовну заяву з додатками, а також будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, не подавала жодних заяв чи клопотань щодо незгоди з попереднім розміром судових витрат, які відповідач очікує понести з розглядом справи, а також клопотань про зменшення такого розміру.

Більш того, ОСОБА_1 посилаючись в апеляційній скарзі на те, що вона не мала можливості подати до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру судових витрат, не подавала такого клопотання і до суду апеляційною інстанції, а просила скасувати ухвалу та повністю відмовити в задоволенні заяви відповідача про стягнення судових витрат. Апеляційна скарга не містить вимоги щодо зменшення розміру судових витрат.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні належні докази оплати відповідачем адвокату гонорару спростовуються матеріалами справи (а.с. 99).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума гонорару сплачена відповідачем адвокату в день подання заяви про компенсацію судових витрат не є підставою скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Також, не можуть бути підставою для скасування ухвали і посилання в апеляційній скарзі на те, що подана відповідачем заява про компенсацію судових витрат є тиском на позивача щодо його позиції в інших справах.

Більш того, такі посилання в апеляційній скарзі є власним тлумаченням позивача.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай