Справа № 305/2209/18
Провадження по справі 2/305/155/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі секретаря судового засідання Орос С.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 до Білоцерківської сільської ради, виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, скасування рішення органу місцевого самоврядування та часткове скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивачка ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , надалі Позивачка уточнила , ОСОБА_3 по батькові є ОСОБА_3 , написання у позовній заяві ОСОБА_3 було звичайною опискою, а тому надалі просить вважати правильним, що позов пред`явлено до відповідача ОСОБА_3 (далі Відповідач 1), Білоцерківської сільської ради (далі Відповідач 2) виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради (далі Відповідач 3)про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, скасування рішення органу місцевого самоврядування та часткове скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Позов мотивувала тим, що з ОСОБА_3 вона перебувала у шлюбі з 30 вересня 1995 року, який за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.12.2017 року (справа №305/1783/17) між ними розірвано. Під час розірвання шлюбу питання щодо розподілу майна, яке є спільною власністю подружжя чи визначення порядку користування таким майном, перед судом не ставилося. На даний час виникла потреба у розподілі спільного майна, оскільки зважаючи на деякі об`єктивні обставини, що склалися на сьогодні, розв`язання цього питання можливе лише в судовому порядку. Предметом розподілу майна, яке є спільним сумісним майном, є житловий будинок АДРЕСА_1 , на яке 11.10.2007 року виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі рішення цього ж виконавчого комітету №84 від 25.09.2007 року. На даний час вирішити даний спір в добровільному порядку між сторонами не можливо, у зв`язку з відмовою Відповідача 1. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просить визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Рішення виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради від 25.09.2007 року №84 "Про оформлення права власності на житловий будинок" скасувати та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради 11.10.2007 року на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою Рахівського районного суду від 03.12.2018 року було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, а також, відповідно до п.2 ч.5 ст.178 ЦПК Відповідачі повинні були подати докази надіслання відзиву та доданих до нього документів Позивачу. Копію ухвали ОСОБА_3 отримав 06.12.2018 року, а Білоцерківська сільська рада 14.12.2018 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачі відзиву на позов не подавали.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову.

Відповідач, ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що дійсно будинок, який є предметом даного позову був збудований ним з колишньою дружиною, тобто Позивачкою, однак реєстрацію будинку він здійснив лише на своє ім`я, оскільки на той час ніхто не думав про те, що шлюб між ними буде розірвано. Даний будинок так і залишається у його власності, хоча він у ньому не проживає, він не відчужений та не заставлений. Фактично він заперечень щодо задоволення позову не має.

Представник виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подавав, сільський голова с.Біла Церква Ю.Ю.Берінде надав суду заяву про розгляд справи без представника ради, позовні вимоги визнають.

Представник Білоцерківської сільської ради в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 30 вересні 1995 року, який розірвано Рахівським районним судом Закарпатської області, відповідно до рішення від 11.12.2017 року у справі №305/1783/17, провадження по справі 2/305/1039/17.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.10.2007 року, що було видане сільським головою с.Біла Церква Рахівського району Закарпатської області Беріндє Ю.Ю., житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_3 в цілій частині на підставі рішення виконкому від 25.09.2007 року №84.

Державна реєстрація даного житлового будинку була проведена Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Рахівської районної ради 11.10.2007 року, реєстраційний номер 20609529, що підтверджено витягом з реєстру прав власності №16248255 від 11.10.2007 року.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

У статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Судом встановлено, що житловий будинок, який являється предметом позову був збудований спільно Позивачкою, ОСОБА_1, та Відповідачем, ОСОБА_3 , за час перебування у шлюбі. Даний факт не заперечується Відповідачами.

Статтею 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним.

Згідно зі статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК.

Стаття 391 ЦК установлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові й порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно зі ст.15 ЦКУ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі рішення №84 виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради "Про оформлення права власності на житловий будинок", від 25.09.2007 року був зареєстрований за ОСОБА_3 в цілій частині, хоча, відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України, він належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частинах, по 1/2 кожному, тому суд прийшов до висновку, що виконавчий комітет Білоцерківської сільської ради під час реєстрації будинку діяв з порушенням чинного законодавства, прийняте виконкомом рішення порушувало право власності Позивачки на вказане майно, а отже є незаконним, тому його слід скасувати.

Крім того, на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради ним же було видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.10.2007 року.

З огляду на незаконність прийнятого рішення виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради від 25.09.2007 року №84, видане на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.10.2007 року також є недійсним.

За ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Питання про розподіл судових витрат сторонами не ставилося.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_1 .

Рішення виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради від 25.09.2007 року №84 "Про оформлення права власності на житловий будинок" скасувати.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради 11.10.2007 року на ім`я ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2019 року.

Суддя: В.Е. Ємчук