ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року

м. Харків

справа № 642/4398/18

провадження № 22-ц/818/922/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.,

учасників справи:

представника ОСОБА_1 - адвоката Москаленко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року, (ухвалене суддею - Шрамко Л.Л., в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач посилався на ті обставини, що за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2017 року у справі №2-3551/2007 з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., починаючи з 10 жовтня 2007 року і до повноліття дитини.

Зауважила, що зазначений розмір аліментів в сумі 300 грн. на місяць, не відповідає мінімальному розміру аліментів, який визначено відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У зв'язку з чим просила суд про задоволення її позовних вимог та збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на її користь на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 грн. до 972 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, припинивши стягнення аліментів в розмірі 300 грн. щомісячно за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2007 року у справі №2-3551/2007.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 грн. до 927 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття - відмовлено в повному обсязі (а. с. 58- 60).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги про збільшення розміру аліментів задовольнити, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом не враховано, що після ухвалення попереднього рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями статей СК України мінімальний розмір аліментів, а тому попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає та підлягає збільшенню.

Сума аліментів у розмірі 300, 00 грн. не забезпечує нормальний життєвий рівень дитини.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Москаленко І.Б. апеляційну скаргу підтримувала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суду неодноразово надавав пояснення, направлені в електронному вигляді, в яких зазначав, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, оскільки аліментні зобов'язання виконав у повному обсязі.

Просив слухати справу за його відсутності (а. с. 89-92, 102-104, 120 - 121, 136).

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Москаленко І.Б., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем повністю були сплачені аліменти згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2007 року, у зв'язку з чим правові підстави для збільшення розміру аліментів відсутні.

Колегія суддів вважає, що погодитися з висновками суду першої інстанції у повному обсязі не можна, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам цивільно-процесуального права рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серія НОМЕР_1 від 18 травня 2004 року (а. с. 5).

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16 жовтня 2007 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 300, 00 грн. щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2007 року і до повноліття дитини (а. с. 14).

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не спростовується матеріалами справи, що дитина ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Нікопольського управління юстиції ОСОБА_8 10 липня 2015 року закрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2007 по стягненню аліментів з відповідача на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним виконанням рішення суду. Вказаною постановою припинено чинність арешту майна відповідача та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно з листом № 37602 від 19 липня 2015 року державний виконавець ОСОБА_8. повернула виконавчий лист Хортицькому районному суду м. Запоріжжя (а. с. 38).

З вказаної постанови вбачається, що боржник ОСОБА_3 фактично повністю виконав свої аліментні зобов'язання щодо виплати аліментів.

13 січня 2016 року ОСОБА_1 зверталася до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про те, що ОСОБА_3 з 10 жовтня 2007 року злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_4

Старшим слідчим СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Мельниченко Н.М. в ході здійснення досудового розслідування за вказаною заявою були допитані ОСОБА_3 та в якості свідка державний виконавець органу державної виконавчої служби Нікопольського управління юстиції ОСОБА_8 Було встановлено, що боржником ОСОБА_3 гроші в рахунок сплати аліментів перераховувалися на особистий рахунок ОСОБА_1, про що надані були квитанції, та у зв'язку з виїздом на постійне місце мешкання до Чехії ОСОБА_3 повністю сплатив аліменти до повноліття дитини.

Постановою старшого слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Мельниченко Н.М. кримінальне провадження №0000155 від 13 січня 2016 року, розпочате на підставі заяви ОСОБА_1 про ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів, було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 37).

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачем були надані дані про те, що в. о. начальником відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Єрофєєвою Л.В. була винесена постанова від 11 січня 2016 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 10 липня 2015 року за виконавчим листом №3551, виданого 24 жовтня 2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відновлено виконавче провадження 15/84 за виконавчим листом 2-3551 (а. с. 69-71).

Постановою ВП №2909974 від 29 листопада 2018 року виконавчий лист про стягнення з боржника аліментів в розмірі 300, 00 грн. прийнятий до провадження державного виконавця Кисліценої Ю.Д. Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а. с. 113).

Згідно постанов державного виконавця від 23 січня 2019 року ОСОБА_3 був тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України, а також він тимчасово обмежений у користуванні вогнепальною зброєю та у праві полювання (а. с. 125 - 126, 137 - 139).

Отже, на час розгляду справи як судом першої так і апеляційної інстанції виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, закінчено не було.

Частиною 2 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно частини 3 статті 51 Конституції України зазначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошевій і (або) натуральній формі, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в натурі від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог частин 4-5 статті 181 СК України передбачено, що у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо після виконання аліментних зобов'язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством.

Згідно з Порядком стягнення аліментів на дитину у разі виїзду одного з батьків для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір про надання правової допомоги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2002 року №1203, у разі виїзду одного з батьків, який є громадянином України, для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір про надання правової допомоги, він повинен виконати аліментні зобов'язання з утримання дитини (дітей) до досягнення нею повноліття (аліментні зобов'язання).

З метою запобігання ухиленню батьків від утримання дітей до їх повноліття шляхом сплати аліментів особа, яка виїжджає для постійного проживання за кордоном, разом із заявою про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон або оформлення відповідної сторінки у паспорті подає до паспортної служби органу внутрішніх справ за місцем постійного проживання в Україні у разі наявності дитини (дітей), що залишається в Україні, договір про виплату аліментів, або нотаріально засвідчену заяву про відсутність у одержувача аліментів вимог щодо стягнення аліментних платежів, або копію рішення суду про виплату аліментів.

До моменту одержання паспорта зазначена особа повинна подати до відповідного органу внутрішніх справ за місцем постійного проживання в Україні документ, що підтверджує виконання аліментних зобов'язань, - нотаріально засвідчену заяву про відсутність у одержувачів аліментів вимог щодо стягнення аліментних платежів (якщо така заява не подавалася при поданні заяви про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон) або нотаріально засвідчену копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (якщо стягнення аліментів проводилося за рішенням суду).

У разі невиконання аліментних зобов'язань на момент одержання паспорта до особи, що виїжджає для постійного проживання за кордоном, застосовуються обмеження, передбачені законодавством.

Особа, що виїхала за межі України для тимчасового перебування і має в Україні неповнолітню дитину (дітей), у разі порушення клопотання про залишення для постійного проживання за кордоном подає до дипломатичного представництва або консульської установи України за кордоном такі ж документи, як і при подачі заяви про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон (йшлося вище). У разі наявності неврегульованих аліментних зобов'язань керівник дипломатичного представництва або консульської установи України за кордоном приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання до усунення обставин, які цьому перешкоджають.

При розгляді справи як в суді першої так і апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 мав намір виїхати в 2011 році на постійне місце проживання до Чехії.

Проте, при розгляді справи встановлено, що він зараз зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1(а. с. 16).

Відомості про те, на яких правових підставах ОСОБА_3 проживає в Чехії, в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи є копії квитанцій, відповідно до яких за жовтень - грудень 2011 року, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 була здійснена сплата суми 48 500, 00 грн. (а. с. 17 - 35).

Розмір аліментів, який відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2007 року стягнутий на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи із його розміру 300, 00 грн., починаючи з 10 жовтня 2007 року до повноліття дитини без врахування індексації повинен складати 46 500, 00 грн. (300, 00 грн. х 155 місяців = 46 500. 00 грн.).

Отже, виходячи з цих копій квитанцій вбачається, що в 2011 році відповідач у повному обсязі виконав аліментні зобов'язання на утримання дитини.

Проте, в суд апеляційної інстанції представник позивача надала докази, що рахунок №0103 є транзитним рахунком банку, на ім'я ОСОБА_1 він не відкривався (а. с. 50).

Квитанції від 10 жовтня, 14 жовтня, 28 листопада, 09 грудня, 13 грудня та 16 грудня 2011 року не містять даних щодо карткового рахунку ОСОБА_1 (а. с. 34 - 35).

Факт отримання зазначених коштів ОСОБА_1 або повернення їх ОСОБА_3 судом не встановлений.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи в суді першої інстанції були відсутні належні та допустимі докази щодо виїзду для постійного проживання ОСОБА_3 за межі України, оскільки він зареєстрований в м. Запоріжжі, є громадянином України. Судом встановлено лише факт тимчасового проживання відповідача в Чехії.

Відсутні також докази щодо виконання відповідачем рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2007 року щодо сплати аліментів на утримання дитини у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відсутні правові підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що аліментні зобов'язання ним виконані.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене по неповно з'ясованим обставинам справи, з порушенням норм матеріального права.

На підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції.

При ухваленні нового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для ухвалення судового рішення про збільшення розміру аліментів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 536/1557/17.

Позивач при пред'явленні позову про збільшення розміру аліментів посилався лише на збільшення мінімального розміру аліментів, інших правових підстав позову не зазначив.

Отже, суду не було надано в обґрунтування позову доказів щодо зміни матеріального стану сторін, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, а також інших доказів того, що розмір аліментів, стягнутих з відповідача за рішенням суду, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено судом, не є підставою для зміни розміру аліментів, які стягнуті за рішенням суду.

При цьому колегія суддів зазначає, що наявність цього рішення не перешкоджає сторонам ставити питання про зміну розміру аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, п.2 ч.1 ст. 374, п.1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381 - 384, ст.389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів - відмовити з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук