КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9942/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Супрун Г.Б.
Провадження № 22-ц/824/523/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Чобіток О.А.., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що 12 серпня 2008 року між АТ «Златобанк» та ОСОБА_3 був укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору банк відкрив ОСОБА_3 кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 2 млн. 600 тис.доларів США зі сплатою 16 % річних, строком користування до 11 серпня 2010 року. Протягом дії кредитного договору між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди. 29 квітня 2011 року укладена додаткова угода № 6, згідно з умовами якої за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 16 % річних за користування кредитними коштами в доларах США, виданими першим траншем в межах встановленого у пункті 1.1 цього договору ліміту заборгованості у сумі

1 млн. 200 тис. доларів США; 18% річних за користування кредитними коштами в доларах США, що будуть видані іншими траншами в доларах США в межах встановленого у пункті 1.1 цього договору ліміту заборгованості; 14 % річних за користування кредитними коштами в гривні, в межах ліміту заборгованості. Додатковою угодою від 31 січня 2013 року продовжено строк повернення коштів з 12 серпня 2008 року до 31 січня 2014 року. Відповідачу в межах кредитного ліміту надавалися кошти в національній валюті на загальну суму 21 513 337 грн. Посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав у повному обсязі, АТ «Златобанк» просило стягнути із ОСОБА_3 заборгованість станом на 12 серпня 2014 року у розмірі 31 505 055,53 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 22 368 814,53 грн., заборгованості за процентами в розмірі 6 235 191,72 грн., пені у розмірі 2 544 889,50 грн., 3 % річних у розмірі 351 159,75 грн. та штрафу у розмірі 5 000 грн. У процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги в частині пені та 3 % річних, просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року в розмірі 11 729 225,80 грн., пеню за прострочену заборгованість по відсоткам за період з 29 січня 2010 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 3 225 521,86 грн., пеню за прострочену заборгованість по відсоткам за період з 29 січня 2010 року по 31 березня 2010 року у розмірі 30 323,81 грн., 3 % річних за період

з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 1 033 255,38 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року задоволено частково позов ПАТ «Златобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Златобанк» заборгованість за кредитним договором від 12 серпня 2008 року у розмірі 21 150 446,53 грн., а також штраф на підставі п. 4.4 кредитного договору в розмірі 5000 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Златобанк»понесені судові витрати в розмірі 3654,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ «Златобанк» подав апеляційну скаргу. Просив змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позов у повному обсязі. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог ПАТ «Златобанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по тілу кредиту в сумі 1218368 грн., пославшись на висновок почеркознавчої експертизи, згідно якого ОСОБА_3 не підписував заяв на видачу готівки від 29 грудня 2010 року № 73634, від 30 серпня 2012 року № 161840 від 29 лютого 2012 року № 115124, від 02 квітня 2012 року № 7843, від 02 липня 2012 року №2862. Вважає, що такі висновки експерта не підтверджують, що ОСОБА_3 не отримував вказаних коштів. Кредитні транші отримувалися ОСОБА_3 для погашення заборгованості по процентам і з виписки по рахунку вбачається, що після оформлення заявки на видачу кредиту, на рахунок відповідача відразу вносилася сума коштів на погашення заборгованості по процентам. ОСОБА_3 підписував відповідні додаткові угоди та графіки зниження розміру заборгованості. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 6 235 191,72 грн., пені в сумі 14 954 747,66 грн., три проценти річних в сумі 1 033 255,38 грн., пославшись на те, що позивачем не було надано розрахунку заборгованості з урахуванням висновків експертизи та не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Златобанк» відхилено, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року задоволено частково касаційну скаргу ПАТ «Златобанк».

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Златобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами, пенею за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті та 3 % річних скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині стягнення тіла кредиту та пені за прострочення виконання зобов'язань в іноземній валюті судові рішення залишено без змін.

В апеляційній інстанції представник ПАТ &quma;Златобанк&quac; підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 серпня 2008 року між ВАТ «Златобанк», правонаступником якого є ПАТ «Златобанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 004/08/СL. Відповідно до умов договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 2 млн. 600 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних, строком до 11 серпня 2010 року, який додатковими угодами неодноразово продовжувався, зокрема до 31 січня 2014 року.

Протягом дії кредитного договору між сторонами укладалися додаткові угоди. 29 квітня 2011 року укладена додаткова угода № 6, згідно умов якої за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 16 % річних за користування кредитними коштами в доларах США, виданими першим траншем в межах встановленого в п. 1.1 цього договору ліміту заборгованості, в сумі 1 млн 200 тис. доларів США; 18 % річних за користування кредитними коштами в доларах США, що будуть видані іншими траншами в доларах США в межах встановленого в п. 1.1 цього договору ліміту заборгованості; 14 % річних за користування кредитними коштами в гривні, в межах ліміту заборгованості, а саме 21 513 337 грн.

Наданий в іноземній валюті (долари США) кредит погашено в повному обсязі 31 серпня 2010 року у розмірі 1 837 109,63 доларів США, що не заперечувалося й позивачем.

Звертаючись до суду із позовом, банк посилався на те, що у зв'язку із невиконанням кредитного договору щодо повернення коштів, наданих у національній валюті, у відповідача перед банком виникла заборгованість за: тілом кредиту у розмірі 22 368 814 грн. 53 коп., процентами - 6 235 191 грн. 72 коп., пенею за прострочену заборгованість по тілу кредиту - 11 729 225 грн. 80 коп., пенею за прострочену заборгованість по відсоткам у розмірі 3 225 521 грн. 86 коп., 3 % річних у розмірі 1 033 255 грн. 38 коп. Крім того, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за пенею за прострочену заборгованість по відсоткам (долари США) за період з 29 січня по 31 березня 2010 року у розмірі 30 323 грн. 81 коп.

Заперечуючи проти позову щодо розміру наданих позивачем кредитних коштів, у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо встановлення справжності його підпису у заявах на видачу готівки.

Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 26 червня 2015 року підписи від імені ОСОБА_3, що містяться в графі «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 29 лютого 2012 року № 115124, від 02 квітня 2012 року № 7843, від 30 серпня 2012 року № 161840, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_3 в графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки від 29 грудня 2010 року № 73634 наводився кульковою ручкою по попередньо скопійованим штрихам елементів підпису, тобто кульковою ручкою обведено електрофоторгафічне зображення підпису. Підписи від імені ОСОБА_3 нанесені барвною речовиною чорного кольору, що містяться в графі «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 29 грудня 2010 року № 73634, від 29 лютого 2012 року № 115124, від 02 квітня 2012 року № 7843,

від 30 серпня 2012 року № 161840 виконані не відповідачем, а іншою особою (іншими особами) з наслідуванням підпису ОСОБА_3

Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 лютого 2016 року підписи від імені ОСОБА_3, що містяться в графах «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 30 вересня 2011 року № 101811 на суму 229 623 грн. 69 коп., від 31 травня 2012 року № 150680 на суму 242 686 грн. 32 коп., від 2 липня 2012 року № 2862 на суму 253 712 грн. 09 коп. виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_3, що містяться в графах «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 30 вересня 2011 року № 101811 на суму 229 623 грн 69 коп., від 31 травня 2012 року № 150680 на суму 242 686 грн 32 коп. виконані ОСОБА_3 Підпис від імені ОСОБА_3 в графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки від 02 липня 2012 року № 2862 на суму 253 712 грн. 09 коп. виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису останнього.

Враховуючи висновки судової експертизи суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «Златобанк» про стягнення відповідних сум.

Також, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 6 235 191 грн 72 коп., пені у сумі 14 954 747 грн 66 коп. та 3 % річних у розмірі 1 033 255 грн 38 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову банку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами у розмірі 6 235 191 грн. 72 коп., пені у сумі 14 954 747 грн. 66 коп. та 3 % річних у розмірі 1 033 255 грн. 38 коп., суд першої інстанції виходив із того, що вказані суми є похідними та їх розмір формується із розміру основного зобов'язання, однак банк розрахунок процентів, пені та 3 % річних на зменшену суму заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21 150 446 грн 53 коп. не надав, що унеможливлює їх стягнення.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.4. додаткової угоди від 28 березня 2011 року №5 до кредитного договору за несвоєчасне повне або часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції не врахував, що договір кредиту має оплатний характер, та, стягнувши суму заборгованості по тілу кредиту, необґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язань по поверненню боргу, покладаючи на позивача обов'язок надання нового розрахунку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до заяви про збільшення позовних вимог ПАТ «Златобанк» за кредитом у національній валюті просило стягнути: проценти за користування кредитом станом на 18 серпня 2015 року, пеню за прострочення заборгованості по тілу кредиту за період з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року, пеню за прострочення заборгованості по відсоткам за період з 29 січня 2010 року по 18 серпня 2015 року, три проценти річних за основним боргом за період з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справа № 14-10цс18, постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18, в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2013 року ПАТ «Златобанк» направило на адресу ОСОБА_3 лист-попередження щодо наявності прострочених зобов'язань перед банком, в якому ПАТ «Златобанк», посилаючись на ст. 1050 ЦК України вимагало сплатити протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даної вимоги погасити заборгованість по тілу кредиту, проценти за фактичне користування кредитом та пеню (а. с. 48, т. 1).

Таким чином, ПАТ «Златобанк» безпідставно нарахувало передбачені договором проценти та пеню після 29 березня 2013 року.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 заявив про застосування позовної давності до вимог ПАТ «Златобанк».

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У разі наявності заяви про застосування позовної давності пеня підлягає стягненню за останній рік до звернення до суду.

З позовом до суду ПАТ «Златобанк» звернулося 12 серпня 2014 року.

Таким чином, вимоги ПАТ «Златобанк» про стягнення пені, яка нарахована до 29 березня 2013 року не підлягають задоволенню, оскільки вони заявлені зі спливом позовної давності.

Вимоги ПАТ «Златобанк» про стягнення процентів за користування кредитом та трьох процентів річних заявлені в межах загальної позовної давності.

Враховуючи вказівки Верховного Суду, ПАТ «Златобанк» надало до суду розрахунок заборгованості по процентам, пені та трьом процентам річних, виходячи із суми основного боргу за вирахуванням суми тіла кредиту в розмірі 1 218 368 грн.

ОСОБА_3 доказів на спростування вказаного розрахунку, а також власного розрахунку не надав.

Виходячи із вказаного розрахунку, з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Златобанк» з урахуванням позицій Верховного Суду та заяви про застосування позовної давності підлягає стягненню:

заборгованість по процентам за користування кредитом в національній валюті по 29 березня 2013 року в сумі 1 770 323,02 грн.;

три проценти річних за основним боргом в національній валюті за період з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 1 033 255,38 грн.

В іншій частині вимоги ПАТ «Златобанк» задоволенню не підлягають.

Таким чином, рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Златобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у національній валюті, пені за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті та трьох процентів річних за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Златобанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в національній валюті по 29 березня 2013 року в сумі 1 770 323,02 грн. та трьох процентів річних за основним боргом в національній валюті за період з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 1033 255,38 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у національній валюті, пені за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті та трьох процентів річних за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в національній валюті по 29 березня 2013 року в сумі 1 770 323,02 грн. та три проценти річних за основним боргом в національній валюті за період з 03 лютого 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 1 033 255,38 грн., а всього 2 745 561,42 грн.

В іншій частині вимог Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у національній валюті, пені за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті та трьох процентів річних за несвоєчасне повернення коштів у національній валюті відмовити.

Дані про учасників справи:

Публічне акціонерне товариство «Златобанк», місцезнаходження: 01030, .м Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52, ,

ОСОБА_3, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 року, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Чобіток О.А.

Українець Л.Д.