Справа №480/1298/17 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/812/1603/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 листопада 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, яке ухвалене 26 липня 2019 року о 09 годині 20 хвилин, під головуючим судді Терентьєва Г.В., в приміщені того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Петрівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, Четверта Миколаївська нотаріальна контора, про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и л а :

07 серпня 2017 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Вона з березня 2006 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_5 . При реєстрації сина в акті про народження дитини вона вказала своє прізвище, а тому сина за її вказівкою зареєстровано як ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився ще один син - ОСОБА_6 , якого зареєстрували за прізвищем батька - ОСОБА_4 , де в актовому записі про народження останній вказаний батьком.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Позивач посилається на те, що з початку 2006 року та по день смерті ОСОБА_4 , вони разом проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, були пов`язанні спільним побутом, сімейним бюджетом, мали взаємні права та обов`язки, виховували двох спільних дітей. Позивач, разом з синами зареєстровані у житловому будинку, що належить ОСОБА_4

Вона також зазначає, що за життя ОСОБА_4 визнав себе батьком ОСОБА_5 , був добрим батьком та дуже любив своїх синів, турбувався про них, виховував, матеріально забезпечував родину та мав намір встановити батьківство, однак не встиг належним чином оформити своє батьківство відносно сина ОСОБА_7 .

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_5 .

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість рішення суду, ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, задовольняючи даний позов, суд 1 інстанції виходив з того, що враховуючи спільне проживання без реєстрації шлюбу з 2006 року позивача та ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 їх спільного сина ОСОБА_5 , який згідно з висновком експерта, є братом по батьківській лінії ОСОБА_8 , батьком якого є ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що померлий ОСОБА_4 є батьком і ОСОБА_5 .

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Рішення суду І інстанції у повній мірі відповідає виписаному.

У пунктах 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У ст. 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.

Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до ч.1 ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , в графі батько зазначено ОСОБА_9 , в графі мати ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 15 березня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 03 (а. с. 8).

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, № 8 від 11 липня 2019 року, відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 записані за вказівкою матері ОСОБА_1 (а. с. 200-202).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_8 , в графі батько зазначено ОСОБА_4 , в графі мати ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації народження 1 листопада 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 21(а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (а. с. 9).

Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має такий склад сім`ї: сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (не проживає з 2006 року) (а. с. 11, 118).

Відповідно до копій актів обстеження житлово-побутових умов громадянки ОСОБА_1 , якавона проживає з 20 березня 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 , разом з синами: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14, 117).

Судом першої інстанції встановлено факт того, що батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_4 , що сторонами не оскаржувався.

Відповідно до висновку експерта № 222 від 15 травня 2019 року генетичні ознаки Y-хромосоми ОСОБА_5 та ОСОБА_8 збігаються між собою, тобто спорідненість по батьківській лінії між даними особами не виключаються. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 можуть бути братами по батьківській лінії.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 375, 381- 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.І.Галущенко

Т.В. Серебрякова

_______________________________________________

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року