Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1170/19

Номер провадження: 2/511/511/19

28 листопада 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

при секретарі судового засідання Кирилової І.В.

за участю:
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Роздільна цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
В червні 2019 року АТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 29 677 грн. 16 коп. заборгованості за кредитним договором без номера від 07.04.2010 року, а також понесених судових витрат.
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.04.2010 року відповідач у ПАТ КБ "Приват банк"( на даний час АТ КБ "Приват банк") отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, зобов`язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 20.05.2019 виникла заборгованість по кредиту, відсоткам та пені, з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 29677,16 грн.
Ухвалою судді від 04.07.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
23.08.2019 відповідачу поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву, прийнято до розгляду відзив на позовну заяву.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснив, що картку з грошовими коштами отримував, але з її умовами не знайомився, вважає їх нечесними. З 10.07.2015 року по 01.10.2016 року перебував в АТО, являється учасником АТО. До періоду перебування в зоні АТО сплачував справно суму та відсотки по картці на протязі 5 років та замість того, щоб якось врегулювати договірні відносини, банк безпідставно двічі без його згоди підвищував процентну ставку по кредитному зобов`язанню. Заперечував проти позову та просив в його задоволенні відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписав Заяву № б/н від 07.04.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Строк дії зазначеної картки закінчився в 2017 році, але до цього договір відповідач не підписував, підписав тільки заяву, в якій не було зазначено умови відповідальності. ОСОБА_1 намагався врегулювати договірні відносини та звертався з цього приводу до банку письмово, повідомляв їм, що він учасник АТО, просив їх списати йому штраф та пеню, але банк продовжував перераховувати відсотки та пеню, в 2014 році підвищили до 32,4%, а з 01.04.2015 року до 42% збільшили відсоткову ставку, це все відбувалося без згоди на те ОСОБА_1 , відповіді щодо врегулювання питання заборгованості він так і не отримав. Відповідач перебував в зоні АТО, хворів, але за деякий час він сплатив банку 103 000грн., що в 4 рази більше тих коштів, які він отримав в кредит. Вважав, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати ст.617 ЦК України та звільнити його від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо він доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, а це є і його перебування в АТО. Заперечував проти задоволення позовних вимог, в позові просив відмовити.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач надав відзив, відповідно до якого просив в задоволені позову відмовити. При цьому відповідач зазначає про невідповідність розміру заборгованості по тілу кредиту, оскільки в позові вказано про отримання ним кредиту у розмірі 25000,00 грн., але про збільшення розміру кредитного ліміту доказів не надано. Також вказує про те, що не підписував та не був обізнаний з «Умовами і правилами надання банківських послуг», які нібито є частиною кредитного договору, про що вказує позивач. Зазначає, що позивач безпідставно двічі підвищував процентну ставку. Також посилається на те, що відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він як учасник АТО має бути звільненим від сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. (а.с.44-47).
26.09.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує, що підписавши заяву б/н від 07.04.2010р. та отримавши кредит на суму 25000,00 грн., відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Вказують, що на підтвердження існування кредитних взаємовідносин з відповідачем надали виписку по руху коштів на рахунку відповідача, яка підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів, а також часткове погашення заборгованості, довідку про встановлення та зміну кредитного ліміту. Також вважають, що пеня і штраф не є взаємовиключними видами неустойки. Посилаються на те, що кредитний договір було оформлено ще 07.04.2010 року, повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та на день розгляду справи в суді заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Відповідач до банку про списання штрафних санкцій не звертався, а тому просять задовольнити позов у повному обсязі (а.с. 70-77,78-94).
Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено наступне.
07.04.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що змінив назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Форма договору складається із заяви позичальника, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг.
Як вбачається з довідок про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 14.05.2013 року, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,3 в місяць або 27,60 на рік, далі процентна ставка була змінена. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно повідомлення Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» від 04.09.2019 року ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 07.04.2010 року отримав картки № 836374, № 915579, № 695520, № 498446, № 596513, № 235520, № 460160 термін дії якої до травня 2017 року (а.с.90) .
Умовами договору передбачено щомісячне погашення кредиту, а також відсотків за його користування.
Як вбачається із розрахунку позивача (а.с.6-8) станом на 20.05.2019 та згідно виписки по рахунку за період з 01.06.2015 року по 20.05.2019 року погашення кредиту здійснювалось нерегулярно, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 29677 грн. 16 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 23599 грн. 11коп., в тому числі заборгованість по простроченому тілу кредиту - 2781 грн. 70коп., заборгованості за нарахованими відсотками 1222 грн. 89коп., та заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 184,07 грн., заборгованість по штрафам 500,00 грн.- (фіксована частина) та 1389,39грн. штраф ( процентна складова).
Відповідно до ч.1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за прострочене зобов`язання та несвоєчасну сплату боргу.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.04.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ , як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07.04.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27.06.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.04.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).
Окрім того, як встановлено судом відповідач ОСОБА_1 , дійсно в період з 24.02.2016 року по теперішній час бере участь в проведенні антитерористичної операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ), копією посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 . Мав захворювання пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується довідками військово лікарської комісії військової частини польової пошти НОМЕР_4 ( код НОМЕР_5 ) та виписним епікризом № 986. (а.с.70,82-84,85,86,87,88,89)
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 521/12726/16-ц (№ 61-16144св18) роз`яснив, що банки не мають права нараховувати штрафні санкції, пеню, а також відсотки за користування кредитом військовослужбовцям. Ця заборона діє впродовж особливого періоду, який почався 18 березня 2014 року і триває дотепер.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Окрім того, у відповідності до правової позиції, яка викладена 25.09.2019 року по справі N 521/9626/15-ц провадження N 61-33908св18 пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою та її дія поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Також, у частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Таким чином, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також суд враховує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відсутні підстави про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 781,70грн., заборгованості по пені у розмірі 184,07грн., штрафних санкцій (500грн. +1389,39грн.) у розмірі 1889,39грн., а також відсотків у розмірі 1222,89грн., за користування кредитом.
Але, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Оскільки відповідачем суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, а період перебування останнього в зоні АТО був не довгостроковий з 2015 року по 2016 рік та з 2016 року відповідачу нічого не заважало сплачувати заборгованість за кредитним договором, тому вказані доводи захисту судом до уваги не приймаються та відхиляються як неспроможні.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача за кредитним договором б/н від 07.04.2010 року підлягає стягненню сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 23599 грн. 11 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2781грн. 70коп.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 527грн. 38 коп. (23 599,11 грн. х 1 921 грн. : 29 677,16 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-89, 133, 141, 235, 247, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (р/р НОМЕР_8 , , МФО 305299), заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.04.2010 року станом на 20.05.2019 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23 599 грн. 11 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (р/р НОМЕР_8 , , МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 527,38 грн.
В іншій частині позову відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний тест рішення виготовлений 03.12.2019 року.

Суддя: О. В. Іванова