Справа № 550/1016/19
Провадження № 2/550/240/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Антонова А.А., за участю секретаря судового засідання Бондаренко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (далі - ТОВ "ВЕЛЛФІН") звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, який обґрунтовувало тим, що 26.04.2016 р. між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір позики № 840513 (далі - договір позики) в електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію". За умовами п. 1.1 договору позики позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 зазначеного договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 договору позики, на картковий рахунок відповідача 26.04.2019 р. була перерахована позика в розмірі 2 500 грн., що підтверджується повідомленням від 06.08.2019 р. ТОВ "Платежі Онлайн", яке надає ТОВ "ВЕЛЛФІН" технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору доручення № ПБ624/05 від 25.05.2018 р., і 26.04.2019 р. є датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. У встановлений строк відповідач грошові кошти позики не повернув, а тому станом на 07.08.2019 р. виникла заборгованість у розмірі 8 453 грн. 25 коп., яка складається з 2 500 грн. основного боргу, 2 931 грн. 50 коп. заборгованості по відсоткам та 3 021 грн. 75 коп. заборгованості за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати.

Представник відповідача адвокат Царьова О.С. надала відзив на позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити та зазначила, що відповідно до умов договору позики позивач був зобов`язаний надати відповідачу грошові кошти у розмірі 2 500 грн. на строк 22 дня і позика повинна бути повернута до 18.05.2019 р. та в договорі чітко визначена сума процентів, яка повинна бути сплачена відповідачем за користування позикою. Після закінчення строку дії договору позики у позивача відсутні правові підстави нараховувати проценти. Позивач не надав суду належні та достовірні докази у підтвердження укладення договору позики та перерахування коштів відповідачу за цим договором. До правовідносин, які виникли між сторонами по справі, не можна застосовувати Закон України "Про електронну комерцію", т.я. відповідач є фізичною особою.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку. В позовній заяві та поданих до суду заявах підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розгляд справи провести за відсутності позивача. Надав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 03.12.2019 р. в задоволенні даного клопотання відмовлено.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встанови наступне.

Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 26.04.2019 р. ОСОБА_1 заповнила заявку в особистому кабінеті на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН" на отримання позики в сумі 2 500 грн.

Після отримання заявки ТОВ "ВЕЛЛФІН" 26.04.2019 р. уклало з відповідачем в електронній формі договір позики № 840513, згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачу позику у розмірі 2 500 грн. строком на 22 дні до 18.05.2019 р. (п. 1.1 та 1.3 Договору позики). За користування позикою відповідач зобов`язувався сплатити позивачу проценти в розмірі 1, 43 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; у розмірі 1, 43 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики; та додатково до основних процентів, на вимогу Позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, Позичальник зобов`язаний сплатити 2, 37 % від суми позики за кожен день прострочення (п. 1.5 Договору позики).

Відповідачу 26.04.2019 р. на його картковий рахунок було перераховано 2 500 грн. позики, що підтверджується інформаційною довідкою від 06.08.2019 р. № 13/08 ТОВ "Платежі Онлайн", яке надає ТОВ "ВЕЛЛФІН" технічну можливість для проведення операцій, згідно Договору доручення № ПБ624/05 від 25.05.2018 р.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ст. 611 ЦК України зазначена, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У ч. 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стосовно посилань позивача на те, що договір позики укладений сторонами відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію", суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 та 2 абз. 2 ст. 1 Закону України "Про електронну комерцію" цей закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Дія цього закону не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину.

Суд не приймає посилання позивача на те, що договір позики укладений сторонами відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію", т.я. договір позики укладений ТОВ "ВЕЛЛФІН" як юридичною особою з відповідачем, який є фізичною особою, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та не реалізує або пропонує до реалізації товари, не виконує роботи, не надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, та в договорі позики відсутні посилання на те, що сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до їх правовідносин.

Одночасно суд зазначає, що укладений між сторонами договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

Стосовно посилань у відзиві на позов на те, що позивач не надав суду належних та достовірних доказів у підтвердження укладення договору позики та перерахування коштів відповідачу за договором, суд звертає увагу на те, що відповідач та його представник не оспорюють сам факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики.

Позивач надав суду докази у підтвердження укладення між сторонами договору позики та перерахування відповідачу суми позики, а відповідач не надав доказів повернення отриманих ним від позивача грошових коштів останньому.

В порушення своїх зобов`язань відповідач не повернув у встановлений договором позики строк грошові кошти позики, а тому позов в частині стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 2 500 грн. підлягає задоволенню.

Стосовно стягненню з відповідача 2 931 грн. 50 коп. заборгованості по відсоткам та 3 021 грн. 75 коп. заборгованості за простроченими відсотками, суд вважає, що позов в цей частині підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Позивач посилається на те, що згідно п. 1.5 договору позики за користування позикою відповідачу нараховуються проценти в розмірі 1, 43 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; у розмірі 1, 43 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики; 3, 8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником свої зобов`язань за договором.

Згідно п. 1.3 договору позики строк позики за цим договором складає 22 дні, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 18.05.2019 р.

У графіку розрахунку до договору позики зазначено, що цей графік розрахунків містить розрахунок заборгованості та термін сплати позики, згідно з яким сума договору становить 2 500 грн., дата погашення - 18.05.2019 р., сума до сплати процентів - 800 грн. 75 коп., а разом до сплати підлягає 3 300 грн. 75 коп.

У п. 1.5.2 договору позики зазначено, що у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п. 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, Позичальник зобов`язаний сплатити 2, 37 % від суми позики за кожен день прострочення.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч. 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони погодили строк користування позикою, визначивши його у 22 дні, зі строком повернення відповідачем грошових коштів позики та сплаті процентів, що повинно бути здійснено одноразово до 18.05.2019 р. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Одночасно ч. 1 ст. 1050 ЦК України наголошує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку надання позики чи у разі пред`явлення до відповідача вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Одночасно суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів дотримання ним вимог п. 1.5.2 договору позики стосовно доведення до відповідача про необхідність додаткової сплатити 2, 37 % від суми позики за кожен день прострочення шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті останнього, як це визначено у п. 1.5 договору позики.

З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що він має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за договором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості по сплаті процентів (відсотків) за користування позикою підлягає частковому задоволенню в розмірі 800 грн. 75 коп.

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 251, 252, 509, 525, 526, 530, 599, 610-612, 626, 627, 629, 631, 1046-1050 ЦК України, ст. 1Закону України "Про електронну комерцію", суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" 3 300 грн. 75 коп. заборгованість за договором позики та 750 грн. 15 коп. судового збору, а всього 4 050 грн. 90 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати протягом 2 днів з дня його складення у повному обсязі.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення (в порядку ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. А. Антонов