ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9640/19 Справа № 210/4231/19 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року, яке постановлено суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (далі ПрАТ «ММК ім. Ілліча») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 166 920 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 09 січня 2014 року позивачу було первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, з яких 25% - по радикулопатії та 5% - по туговухості. При повторному переогляді, висновком МСЕК від 14 березня 2019 року, позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 5% - по туговухості, третя група інвалідності, безстроково.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 70 000 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що судом не враховано відсоток втрати позивачем працездатності в розмірі 40%, необхідність постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК, безстроковість негативних змін в житті позивача, відсутність позитивного ефекту від лікування, негативних тенденцій в стані здоров`я.

Також судом не повністю було враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки останній постійно відчуває тупий біль в тазовому поясі з віддачею в ліву ногу, який посилюється в положенні сидячі та при незначному фізичному навантаженні, різких рухах, постійне відчуття холоду сідничним м`язом зліва, відчуття затерпання лівої ноги, судоми в м`язах ніг, переважно лівій, утруднена, хода, біль та обмеження об`єму рухів в колінних суглобах, біль в правому плечовому суглобі, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ММК ім. Ілліча» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу.

Крім того, суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача та відповідача ПрАТ «ММК ім. Ілліча» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Петрушин з 08 квітня 2002 року по 27 листопада 2013 року працював електрослюсарем черговим та по ремонту устаткування в кар`єрі «Северний» Гірничо-збагачувального комплексу "УКРМЕХАНОБР", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча". 21 січня 2014 року звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 47-50).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 27 листопада 2013 року, професійне захворювання у позивача виникло, зокрема, в результаті праці на підприємстві відповідача, де внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку, мавших місце важких режимів експлуатації кар`єрного устаткування, він підпадав під вплив підвищених параметрів виробничого шуму (а.с. 17)

Висновком МСЕК від 09 січня 2014 року позивачу було первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, з яких 25% по радикулопатії та 5% по туговухості (а.с. 10).

Висновком МСЕК від 14 березня 2019 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 35% по радикулопатії та 5% по туговухості, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 11-12)

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема, на підприємстві відповідача під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 27 листопада 2013 року, вбачається, що професійне захворювання у позивача виникло, зокрема, внаслідок праці на підприємстві відповідача, де в результаті недосконалості технології відкритого видобутку, мавших місце важких режимів експлуатації кар`єрного устаткування, він підпадав під вплив підвищених параметрів виробничого шуму (а.с. 17).

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «ММК ім. Ілліча».

Доводи апеляційної скарги відповідача про неврахування судом того, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач тривалий час працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів.

Відповідно до висновку МСЕК від 09 січня 2014 року позивачу було первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, з яких 25% по радикулопатії та 5% по туговухості, при наступному переогляді висновком МСЕК від 14 березня 2019 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 35% по радикулопатії та 5% по туговухості, третя група інвалідності, безстроково.

Попередження про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я позивача, не знімає з відповідача відповідальність та обов`язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153КЗпП Українита ст. 13Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач - ПрАТ «ММК ім. Ілліча» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як у порушення статті 153 КЗпП України не забезпечив позивачу безпечні і нешкідливі умови праці.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним судом до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки його визначено з урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 40 %, встановлена третя група інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскількипостійно відчуває тупий біль в тазовому поясі з віддачею в ліву ногу, який посилюється в положенні сидячі та при незначному фізичному навантаженні, різких рухах, постійне відчуття холоду сідничним м`язом зліва, відчуття затерпання лівої ноги, судоми в м`язах ніг, переважно лівій, утруднена, хода, біль та обмеження об`єму рухів в колінних суглобах, біль в правому плечовому суглобі, що порушує його нормальні життєві зв`язки, фізичні і моральні страждання.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру шкоди врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 70 000 гривень.

У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг представника позивача та відповідача в цій частині з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: