ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Київ

справа № 356/449/18

провадження № 22-ц/824/14238/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року у складі судді Голік Г.К., повний текст складений 14.03.2019 року,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року по 28 вересня 2010 року. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторонами вирішено, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з матір`ю.

Розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 30 листопада 2010 року №1201 встановлено порядок зустрічей ОСОБА_2 з його малолітніми дітьми - два рази на місяць. Однак, остання зустріч відповідача з дітьми відбулась у 2011 році.

ОСОБА_1 також зазначає, що відповідач фактично усунувся від виконання своїх прямих батьківських обов`язків. Він жодного разу за сім років не подзвонив та не поцікавився станом здоров`я, результатами навчання дітей. Діти не спілкуються з батьком, а їх виховання, піклування про фізичний і духовний розвиток, навчання, сприяння засвоєнню ними загальноприйнятих норм моралі лягло на її плечі.

Крім того, позивач зауважує, що з 24 липня 2013 року вона офіційно перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , та на сьогоднішній день саме він фактично виконує обов`язки батька дітей, які називають його батьком, проводять з ним вільний час, прислухаються до його порад, люблять і шанують, як біологічного батька. ОСОБА_5 має бажання закріпити факт свого батьківства юридично - пройшовши процедуру всиновлення. Проте, враховуючи, що юридичний статус батька вказаних дітей має відповідач, процедура всиновлення не може бути розпочата, а тому позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та пояснив, що сплачує вчасно та в повному обсязі аліменти на утримання дітей, а також надавав, за зверненням матері, додаткову матеріальну допомогу на їх утримання. Невдовзі після розлучення, позивач почала налаштовувати дітей проти нього, виступати проти їх побачень з ним, ухилятись при цьому від спілкування з ним. Його спроби спілкуватися з дітьми по телефону, також наштовхувались на перешкоди з боку позивача. Відповідач переконаний,що діти потребують його уваги та підтримки, а він в свою чергу, відчуває до дітей по-справжньому батьківські почуття і готовий всіляко допомагати та підтримувати їх.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що при розгляді даної справи та винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції знехтував з`ясованим під час судового розгляду фактом відсутності відносин між відповідачем та його малолітніми дітьми. Крім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції повністю проігнорував висновок органу опіки та піклування від 20 листопада 2018 року № 108-18061 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 та Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до апеляційного суду не надходив.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник адвокат Степаненко В.В. просили апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 20 листопада 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2010 року розірвано (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2014 року, встановлено, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01 січня 2014 року складає - 17 141,76 грн. (а.с. 102).

Зі змісту листа ТОВ «ОЛГА-ЛОГІСТИК» від 31 жовтня 2018 року, де відповідач працює на посаді комірника, вбачається, що на виконання вимог постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №41878772 підприємством із заробітної плати відповідача ОСОБА_2 утримано і перераховано аліменти стягувачу ОСОБА_1 (а.с. 97).

Розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 30 листопада 2010 року № 1201 встановлено порядок зустрічей ОСОБА_2 з його малолітніми дітьми два рази на місяць (а.с. 15).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 листопада 2018 року №108-18061 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх ОСОБА_3 , 2005 р.н., та ОСОБА_4 , 2007 р.н. (а.с.72).

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 24 липня 2013 року (а.с.14) та проживають в місті Києві, що підтверджується договором оренди квартири (а.с.7-9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та позивачем не надано суду належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав.

Судова колегія погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тобто, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків,коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність факту перешкоджання позивачем спілкуванню відповідача зі своїми дітьми, а також те, що батько дітей виявляв намір спілкуватись з ними, та заперечує проти позбавлення батьківських прав, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції проігноровано висновок органу опіки та піклування від 20 листопада 2018 року № 108-18061 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в оскаржуваному рішенні місцевим судом була надана відповідна правова оцінка вказаним доводам.

Посилання апеляційної скарги на відсутність відносин між відповідачем та його малолітніми дітьми, висновків суду не спростовують.

Крім того, заперечуючи проти позову, в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 пояснив, що після розлучення фактичне місце проживання позивача з дітьми йому не було відоме, адреси проживання позивач йому не повідомляла, що перешкодило спілкуванню його з дітьми.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: