Номер провадження: 22-ц/813/3448/19
Номер справи місцевого суду: 501/6/17
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням неодноразових уточнень (Том І: а.с.1-3, 9, 12, 138-143, 188-190, 237-238, 243-245) просив суд поділити спадкове майно, яке відкрилося після смерті його батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати спадковим майном 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 ; гаражу № АДРЕСА_3 , розташованому в гаражному кооперативі «Жигулі» за адресою: АДРЕСА_4 назва АДРЕСА_5 ; витребувати спірне спадкове майно та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію спірного спадкового майна.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2018 року та прийняти нове рішення про задоволення його позову (Том ІІ: а.с. 153-156).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції з`явився ОСОБА_1

ОСОБА_2 до суду не з`явилася. З метою дотримання норм Цивільного процесуального кодексу України в частині належного повідомлення про час і місце судового розгляду та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, апеляційним судом Одеської області, шляхом розміщення на офіційній веб-сторінці суду, було здійснено повідомлення про виклик у судове засідання ОСОБА_2 (а.с. 106-107).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 , у зв`язку з чим для позивача відкрилася спадщина (а.с.146 том №1).

Згідно договору купівлі - продажу від 04.08.1995 року ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.147, 155, 156-157 том №1).

Згідно свідоцтва про права власності на житло від 02.06.1994 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) №2323 від 02.06.1994 року, квартира АДРЕСА_2 , була приватизована ОСОБА_5 та її сином - ОСОБА_6 , і станом на 24.12.2003 року належала їм в рівних частках (а.с.147, 155, 158 том №1).

Відомості щодо прав власності на гараж № НОМЕР_1 , розташованого в гаражному кооперативі «Жигулі» за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ (стара назва - м.Іллічівськ), вул.Парусна (стара назва - вул.Героїв Сталінграду АДРЕСА_5 в КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області відсутні (а.с.155 том №1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не довів належними і допустимими доказами того, що перелічені у позовній заяві об`єкти нерухомості належали ОСОБА_4 на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, Глава 84 ЦК України закріплює загальні положення про спадкування.

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Об`єктами спадкування є цивільні права й обов`язки спадкодавця, що можуть (мають здатність) переходити у спадщину.

Об`єкти спадкування бувають майнового та немайнового характеру.

До об`єктів, які мають майновий характер, зокрема, належать: жилі будинки, квартири, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, предмети особистого користування, земельні ділянки, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові суми, цінні папери, пайовий внесок членів ЖБК, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативів, члена садівницького товариства, а також інше майно споживчого й виробничого призначення.

До об`єктів немайнового характеру належать деякі права в галузі інтелектуальної власності. Це авторське право, що містить право на опублікування й розповсюдження творів науки, літератури, мистецтва та одержання винагороди; право на одержання диплому померлого автора, відкриття і винагороду за відкриття, авторського свідоцтва чи патенту на винахід, свідоцтва на раціоналізаторську пропозицію, свідоцтва чи патенту на промисловий зразок, право на одержання винагороди, а також виключне право на винахід, промисловий зразок, яке ґрунтується на патенті.

Сукупність цих прав і обов`язків називається спадщиною або спадковою масою (спадковим майном).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював (Том І: а.с.1-3, 9, 12, 138-143, 188-190, 237-238, 243-245) та остаточно просив суд поділити спадкове майно, яке відкрилося після смерті його батька - ОСОБА_4 ; визнати спадковим майном 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 ; гаражу № АДРЕСА_3 , розташованому в гаражному кооперативі «Жигулі» за адресою: АДРЕСА_4 назва АДРЕСА_5 ; витребувати спірне спадкове майно та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію спірного спадкового майна.

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 04.08.1995 року ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_1 .

Вищезазначене підтверджується Листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області від 20.07.2016 року №В-203 (Том І: а.с. 147).

Крім того, на запит районного суду від 24.10.2017 року, №501/6/17/8086/17, Листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області від 04.11.2017 року №А-521 було повідомлено, що станом на грудень 2003 року, об`єкт нерухомості був зареєстрований за ОСОБА_7 (російською) 100% на підставі договору купівлі продажу від 04.08.1995 року, №1-6629 на квартиру АДРЕСА_1 (Том І: а.с. 155а).

Також матеріалами справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про права власності на житло від 02.06.1994 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) №2323 від 02.06.1994 року, квартира АДРЕСА_2 , була приватизована ОСОБА_5 та її сином - ОСОБА_6 та станом на 24.12.2003 року належала їм в рівних частках (Том І: а.с.147, 155а, 158).

Листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області від 04.11.2017 року №А-521 зазначено також, що відомості щодо прав власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований в гаражному кооперативі «Жигулі» за адресою: Одеська область АДРЕСА_6 м.Чорноморськ (стара назва - м АДРЕСА_5 ) АДРЕСА_5 назва - АДРЕСА_7 . АДРЕСА_5 в КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеської області відсутні (Том І: а.с.155а ).

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами того, що перелічені у позовній заяві об`єкти нерухомості належали ОСОБА_4 на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і позивачем не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення 29.11.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда