КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/17283/17

номер провадження: 22-ц/824/465/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року у складі судді Яровенко Н.О., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2016 року у місті Києві сталась ДТП за участю автомобіля «Land Rover», державний номерний знак (далі - д.н.з) НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 Зазначав, що на момент ДТП автомобіль «Land Rover», д.н.з НОМЕР_2, було застраховано у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (далі - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна») відповідно до договору страхування наземного транспортного засобу (крім залізничного) №03.0005812.0001 від 01 березня 2016 року. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП. Розмір збитку завданого власнику автомобіля «Land Rover», д.н.з НОМЕР_2, в результаті його пошкодження під час ДТП в сумі 8 168 грн було відшкодовано ПрАТ «СК «Саламандра-Україна».

Позивач зазначав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_2 не була застрахована. 25 травня 2017 року між ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05.17, за умовами якого до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» перейшло право регресної вимоги до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Саламандра-Україна».

26 червня 2017 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» направило на адресу відповідача повідомлення про виплату страхового відшкодування, однак останній залишив його без реагування.

З урахуванням наведеного, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 8 168 грн у порядку регресу в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року позов ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» збитки у розмірі 8 168 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 23 лютого 2018 року, внаслідок чого він був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву та приймати участь у розгляді справи, що в силу ст. 376 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду. Також вказує, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин підпункт 38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено право моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) після сплати страхового відшкодування подати регресний позов, оскільки МТСБУ не виплачувало страхового відшкодування внаслідок вчинення ОСОБА_2 даної ДТП.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» не має ліцензії на здійснення факторингових операцій, а тому не могло бути стороною договору про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05.17 від 25 травня 2017 року, укладеного з ПрАТ «СК «Саламандра-Україна». Вказує, що судом першої інстанції не з'ясовано обставин чи надавалась відповідачем вимога позивачу як фактору про надання доказів на підтвердження відступлення права вимоги, зокрема, щодо сплати на користь фактора боргової суми, а також факту сплати на користь ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» боргу в розмірі 8 168 грн.

ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов'язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи було призначено на 22 січня 2018 року о 16 год. 00 хв. (а.с.58).

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання 22 січня 2018 року, розгляд справи судом відкладено на 23 лютого 2018 року на 11 год. 30 хв., що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.64).

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, призначеного судом на 23 лютого 2018 року. Натомість суд першої інстанції розглянув справу без його участі та ухвалив заочне рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_2 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі.

Вирішуючи позов ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП в порядку регресу, колегія суддів вважає, що даний позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 грудня 2016 року о 19 год. 05 хв. на регульованому перехресті з вул. Глибочицька у місті Києві сталася ДТП за участі автомобіля марки «Land Rover», д.н.з НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки «Toyota»,д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобіль марки «Land Rover», д.н.з НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даного ДТП (а.с.14).

01 березня 2016 року між ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №03.0005812.0001, за яким ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» застрахувало майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Land Rover», д.н.з НОМЕР_3 (а.с. 4-7).

Встановлено та не заперечується сторонами, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП застрахована не була.

06 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» із заявою про страховий випадок за договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) від 01 березня 2016 року (а.с.8-10). Відповідно до рахунку на оплату по замовленню №111 від 13 грудня 2016 року, складеного ФОП ОСОБА_1, загальна сума ремонту автомобіля «Land Rover», д.н.з НОМЕР_3, становить 8 168 грн (а.с.25).

Відповідно до страхового акта від 16 грудня 2016 року № 0013713.12.16/1, ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» визнало подію, яка сталася 06 грудня 2016 року, страховим випадком та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 8 168 грн (а.с.11-13).

Як вбачається з платіжного доручення № 1750 від 16 грудня 2016 року ПрАТ «СК-Саламандра-Україна» перерахувало 8 168 грн на рахунок ФОП ОСОБА_1 за ремонт автомобіля «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.28).

Судом встановлено, що 25 травня 2017 року між ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05.17, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» відступило позивачу ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» право вимоги за грошовими зобов'язаннями як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування згідно з додатком №1 (а.с.31-32).

Відповідно до додатку №1 до договору про надання фінансових послуг факторингу від 25 травня 2017 року №01/25.05.17 ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» передало ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» право вимоги, зокрема, до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого страхового відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 03.0005812.0001 від 01 березня 2016 року та страхового акта від 16 грудня 2016 року № 0013713.12.16/1, на суму 8 168 грн (а.с.33-40).

Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 296, серія ФК від 19 січня 2015 року та додатку до нього, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» має право без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства надавати послуги факторингу (а.с.96-97).

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» не має ліцензії на здійснення факторингових операцій, а тому не могло бути стороною договору про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05.17 від 25 травня 2017 року, укладеного з ПрАТ «СК «Саламандра-Україна», є безпідставними з наведених вище підстав.

При цьому колегія суддів враховує, що у ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять даних про те, що договір про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05.17 від 25 травня 2017 року, укладений між ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» та ПрАТ «СК «Саламандра-Україна», у встановленому порядку визнаний недійсним і таких доказів відповідач ОСОБА_2 суду не надав, а тому цей договір в силу ст.204 ЦК України є правомірним.

З наведених вище підстав також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не з'ясовано обставин чи надавалась відповідачем вимога позивачу як фактору про надання доказів на підтвердження відступлення права вимоги, зокрема, щодо сплати на користь фактора боргової суми, а також факту сплати на користь ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» боргу в розмірі 8 168 грн.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст. 990 ЦК України.

Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв'язку з чим виникло нове правовідношення, пов'язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється ч.1 ст.1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/9320/15-ц.

Таким чином до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна», яке виплатило страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) від 01 березня 2016 року у межах фактичних витрат, а саме, у розмірі 8 168 грн, перейшло право вимоги до ОСОБА_2, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Приймаючи до уваги, що на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №01/25.05. 17 від 25 травня 2017 року вказане право вимоги перейшло від ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», то останнє має право на стягнення з ОСОБА_2 страхового відшкодування в порядку суброгації.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» суми страхового відшкодування у розмірі 8 168 грн в порядку суброгації, а не в порядку регресу. Тому позовна заява ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» за подання до суду позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 1 600 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 600 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» страхове відшкодування у розмірі 8 168 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: