ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 619/865/18

Провадження № 22-ц/818/455/19

12 березня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретарів - Бойко А.О., Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»;

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року (суддя Якименко Л.О.)

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Тетяна Анатоліївна про відновлення права іпотекодержателя, скасування записів про припинення іпотеки та обтяження і поширення статусу іпотекодавця на нового власника предмета іпотеки, -

встановив:

У березні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Т.А. про відновлення права іпотекодержателя, скасування записів про припинення іпотеки та обтяження і поширення статусу іпотекодавця на нового власника предмета іпотеки.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 17.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено 2 кредитних договори, а саме:

- кредитний договір №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року, згідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 76 000 дол. США з кінцевим терміном повернення заборгованості 15 квітня 2033 року.

- кредитний договір №30-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року, майнові права за яким не придбавалися АТ «Дельта Банк».

В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір №29-0061006/Zфквіn-08 від 17.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за №1584. В цей же день приватним нотаріусом накладена заборона на відчуження зазначеного в договорі житлового будинку до припинення дії чи розірвання договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 1585.

Предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: будинок літ. «А», загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., надвірні будівлі: сарай літ. «Б», погріб літ. «б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», душ літ. «Д», колонка N, огорожа N1-N3, що розташовані за адресою: Харківська область Дергачівський район АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», згідно якого АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитним договорам з усіма забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року та за іпотечним договором №29-0061006/Zфквіn-08 від 17 квітня 2008 року, укладеними позичальником та іпотекодателем з ТОВ «Укрпромбанк» (а.с. 12-14).

Станом на 13.02.2018 року заборгованість за кредитним договором №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року ОСОБА_1 становить 3 467 362, 38 грн.

26.12.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. зареєстровано вилучення обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 7042260, зареєстрованого 17.04.2008 року.

18.01.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. зареєстровано вилучення обтяження з Державного реєстру іпотек за реєстровим номером - 7042339, зареєстрованого 17.04.2008 року.

Вилучення обтяження відбулось на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 22.11.2010 року про визнання боржника банкрутом по справі №Б-39/141-10 та додаткової ухвали Господарського суду Харківської області від 13.12. 2010 року по справі №Б-39/141-10 (а.с. 16-19).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17 серпня 2011 року по справі №Б-39/141-10 скасована постанова господарського суду Харківської області від 22 листопада 2010 року по справі №Б-39/141-10, провадження у справі №Б-39/141-10 припинено (а.с. 20-23).

Позивач посилається на те, що в ході проведення ліквідаційної процедури АТ «Дельта Банк» співробітникам банку було виявлено факт вилучення обтяження вищезазначеного предмета іпотеки з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та зміни власників предмету іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача Полетаєва Т.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Т.А. в судове засідання не з'явилася.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.09.2018 року в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що про порушення свого права АТ «Дельта Банк» стало відомо 22.05.2017 року в ході проведення ліквідаційної процедури банку, тому строк на подання позовної заяви не сплив. Підстав для застосування строків позовної давності немає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що починаючи з 2011 року Банк фактично знав або повинен був дізнатись про своє порушене право, як іпотекодержателя, проте не заявляв про це, саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності. Проте банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише у 2018 році, пропустивши строк позовної давності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що права позивача були порушені продажем предмету іпотеки, проте захисту не підлягають, оскільки банком пропущено строк звернення до суду.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено 2 кредитних договори, а саме: кредитний договір №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року, згідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 76 000 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 15 квітня 2033 року; кредитний договір №30-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року, який не є предметом розгляданого спору (а.с. 6-9).

В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено Іпотечний договір №29-0061006/Zфквіn-08 від 17 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за №1584. 17 квітня 2008 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., накладена заборона на відчуження зазначеного в договорі житлового будинку до припинення дії чи розірвання договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 1585 (а.с. 10-11).

Предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, а саме: будинок 1965 року, літ. «А», загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., та надвірні будівлі: сарай літ. «Б», погріб літ. «б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», душ літ. «Д», колонка N, огорожа N1-N3, що розташовані за адресою: Харківська область Дергачівський район АДРЕСА_1.

Предмет іпотеки належав Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2008 року, що посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за №1581, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за номером 2841595, згідно витягу з державного реєстру правочинів за номером 5799591 від 17.04.2008 року.

У зв'язку з укладенням Іпотечного договору в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження:

тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження - 7042260, зареєстровано 17.04.2008 року, об'єкт обтяження - будинок, надвірні будівлі: сараї літ. Б, В, льох літ. Б, вбиральня літ. Г, літній душ літ. Д, колонка літ. N, огорожа N1-N3, за адресою: Харківська область Дергачівський район АДРЕСА_1, номер РПВН:15823266;

в Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження: тип обтяження - іпотека, реєстраційний номер обтяження - 7042339, зареєстровано 17.04.2008, об'єкт обтяження - будинок, надвірні будівлі: сараї літ. Б, В, льох літ. Б, вбиральня літ. Г, літній душ літ. Д, колонка літ. N, огорожа N1-N3, за адресою: Харківська область Дергачівський район АДРЕСА_1, номер РПВН:15823266.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», згідно якого, на підставі ст.ст. 512-514 ЦК України, АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитним договорам з усіма забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року та за Іпотечним договором №29-0061006/Zфквіn-08 від 17 квітня 2008 року, укладеними позичальником та іпотекодателем з ТОВ «Укрпромбанк» (а.с. 12-14).

01 липня 2010 року прийнята на баланс АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008, який був укладений з ОСОБА_1 в сумі:

-73645, 32 доларів США - заборгованість за кредитом;

-10289, 51 доларів США - нараховані відсотки за користування кредитом.

З 01 липня 2010 року АТ «Дельта Банк», як новий кредитор, відповідно до умов Кредитного договору №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 року, нараховував відсотки за користування кредитом.

Станом на 13 лютого 2018 року заборгованість за Кредитним договором №29-0061006/ФКВ-08 від 17.04.2008 позичальника ОСОБА_1 становить 3 467 362, 38 грн.

Постановою господарського суду Харківської області від 22.11.2010 року визнано ФОП ОСОБА_1 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Встановлено строк для заявлення вимог кредиторів. Скасовано арешти, що накладено на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Шершня Ю.С., якого зобов'язано в строк до 22.05.2011 року виконати ліквідаційну процедуру.

26 грудня 2010 року зареєстровано вилучення обтяження за реєстраційним номером 7042260, а 18 січня 2011 року зареєстровано вилучення обтяження за реєстровим номером - 7042339 з Державного реєстру іпотек.

Вилучення обтяжень відбулось на підставі постанови Господарського суду Харківської області від 22 листопада 2010 року про визнання боржника банкрутом по справі №Б-39/141-10 та додаткової ухвали Господарського суду Харківської області від 13 грудня 2010 року по справі №Б-39/141-10 (а.с. 16-19).

26.01.2011 року арбітражним керуючим Шершень Ю.С. було здійснено продаж нерухомого майна, а саме житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 27,80 кв.м., загальною площею 51,30 кв.м. та надвірних будівель сарай літ. "Б", погріб літ "б", сарай літ. "В", убиральня літ. «Г», душ літ. "Д", колонка літ. N огорожа N1- N3, що знаходяться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, АДРЕСА_1 покупцю ОСОБА_9 Укладено договір купівлі-продажу між арбітражним керуючим Шершень Ю.С. та ОСОБА_9.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17 серпня 2011 року по справі №Б-39/141-10 скасована постанова господарського суду Харківської області від 22 листопада 2010 року по справі №Б-39/141-10, провадження у справі №Б-39/141-10 припинено (а.с. 20-23).

Згідно Інформаційної довідки №87712211 від 22.05.2017 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 19 березня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності (номер запису про право власності 384323) ОСОБА_2 на предмет іпотеки (житловий будинок загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. за адресою: Харківська область Дергачівський район АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 19.03.2013 року №560.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору та визнання договору іпотеки недійсним.

Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов'язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання.

Суди встановили, що основне зобов'язання боржник не виконав, наявність та розмір заборгованості підтверджений наданим розрахунком заборгованості. Крім того, договір іпотеки не визнавався недійсним, строк його дії не закінчився і договір був дійсним на час виключення з державного реєстру обтяжень відомостей щодо іпотеки та є дійсним на час розгляду справи. Отже основне зобов'язання за кредитним договором не припинилось, а тому відсутні підстави вважати іпотеку припиненою.

Згідно із частиною першою статті 4 цього Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек у той час регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 1 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (утратив чинність 1 січня 2016 року).

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, запис підлягає відновленню з моменту його первісного вчинення, тобто запис є дійсним з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов'язки іпотекодавця.

Під час розгляду справи представником відповідача ОСОБА_11 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачу стало відомо про порушення його права лише під час проведення ліквідаційних процедур, під час яких співробітникам банку було виявлено факт вилучення обтяження вищезазначеного предмету іпотеки у формі іпотеки та заборони відчуження з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та зміни власників предмету іпотеки,судовою колегією не приймається.

Як було зазначено раніше скасування обтяження з іпотечного майна було здійснено на підставі постанови господарського суду Харківської області від 22.11.2010 року, яка в подальшому була скасована, як незаконна.

Проте під час дії вказаної постанови було здійснено вилучення обтяжень та продаж спірного майна, чим порушено права ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя.

Саме з цього часу, з січня 2011 року починається відлік часу, з якого позивач мав дізнатися про порушення свого права.

Проте за захистом свого права позивач звернувся до суду у березні 2018 року, тобто більше ніж через сім років після порушення права банку.

Доводи про неможливість отримання витягів щодо вчинення правочинів на висновки суду не впливають, оскільки банк, як іпотекодержатель спірного майна не був позбавлений можливості отримувати відповідну інформацію та витяги щодо предмета іпотеки.

Належних та допустимих доказів про неможливість отримання або відмову у наданні такої інформації позивачем не надано.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Беручи до уваги вищевикладене колегія суддів вважає висновок суду першої щодо спливу строку позовної давності правильними.

Як зазначено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Встановивши, що право ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя спірного майна порушено його відчуженням на користь третіх осіб, що позбавляє позивача права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»- залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко