Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 521/17426/15-ц

провадження № 61-7820 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2018 року у складі судді Маркарової С. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 18 384 долари США на строк до 12 грудня 2013 року зі сплатою 12 % річних. 14 грудня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2006 року у розмірі 362 068 грн 53 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належав на праві власності ОСОБА_1 шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля банку з правом його продажу з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. 27 травня 2015 року предмет застави був реалізований, до банку зараховані грошові кошти у розмірі 56 000 грн, що еквівалентно 2 616 доларам 82 центи США і є меншим розміру заборгованості за кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, унаслідок чого банк, у лютому 2018 року уточнивши позовні вимоги, просив залучити ОСОБА_3 , як правонаступника поручителя в якості співвідповідача у справі.

Відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, повністю кредит не погашений навіть з урахуванням реалізації заставленого автомобіля, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 26 січня 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 518 доларів 01 цент США, з яких: 12 556 доларів 90 центів США - заборгованість за кредитом, 32 454 долари 50 центів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 202 долари 31 цент США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 15 304 долари 30 центів США - пеня.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_2 , заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2006 року у розмірі 61 518 доларів 01 цент США.

Короткий зміст судових рішення суду першої інстанції

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2006 року у розмірі 11 142 долари 39 центів США, яка складається з: 9 940 доларів 08 центів США - заборгованості по кредиту; 1 202 долари 31 цент США - заборгованість по комісії за користування кредитом. У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2018 року, а саме зазначено вважати вірним співвідповідачем - ОСОБА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року у рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належав на праві власності ОСОБА_1 , який 27 травня 2015 року був реалізований банком за 56 000 грн, що еквівалентно 2 616 доларам 82 центам США.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 26 січня 2018 року за період з 29 травня 2015 року по 26 січня 2018 року вона залишилась незмінною, а саме 12 556 доларів 90 центів США. Таким чином, вартість реалізації заставного майна не була зарахована у рахунок погашення суми боргу за кредитним договором від 14 грудня 2006 року, тому ця заборгованість становить 9 940 доларів 08 центів США та підлягає стягненню на користь банку з ОСОБА_1 . У пункті 1.1. кредитного договору передбачено комісію за послуги банку у розмірі 0,14 % щомісячно від суми виданого кредиту, її розмір становить 1 202 долари 31 цент США.

Кредитним договором відсоткова ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості, а відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 26 січня 2018 року має місце зміна відсоткової ставки з 12 % річних до 14,4 % річних. Доказів на підтвердження підстав зміни розміру відсоткової ставки банком не надано, як і виписки з рахунку по відсотках, унаслідок чого відсутні правові підстави для стягнення відсотків за спірним кредитним договором.

Банком строк позовної давності не пропущено, про застосування якого заявлено відповідачами, оскільки термін дії кредитного договору встановлено до 12 грудня 2013 року, грошові кошти за реалізований предмет застави були зараховані до банку 27 травня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , поручитель, помер. У разі смерті поручителя, враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК України, а також сутності поруки як особистого зобов`язання відповідати за належне виконання основного зобов`язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2006 року у загальному розмірі 13 849 доларів 98 центів США, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 12 556 доларів 90 центів США; заборгованості по процентам у розмірі 1 293 долари 08 центів США. У решті позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, розмір простроченої заборгованості по кредиту становить - 12 556 доларів 90 центів США. Вказаний розмір заборгованості по кредиту ОСОБА_1 не спростовано, а тому вона підлягає стягненню з останнього, як з позичальника.

З урахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності, а також того, що після закінчення терміну дії кредитного договору, 12 грудня 2013 року, відсотки не нараховуються, часу подачі банком позову, 27 жовтня 2015 року, за період з 27 жовтня 2012 року по 12 грудня 2013 року їх розмір, згідно з наданим банком розрахунком заборгованості становить - 3 906 доларів 98 центів США. Кошти від продажу предмета застави, 2 613 доларів 90 центів США, були зараховані 27 травня 2015 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, вони підлягають зарахуванню на погашення відсотків. Таким чином, розмір відсотків, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 1 293 долари 08 центів США.

Банком у порушення умов кредитного договору нараховано пеню у доларах США. Встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка входить до складу щомісячного платежу (пункт 1.1 кредитного договору), банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються, а тому вони не стягуються.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» в указаній справі і витребувано цивільну справу № 521/17426/15-ц з Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - в указаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 листопада 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, яки подали касаційні скарги

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що апеляційний суд не врахував того, що коштів від реалізації предмета застави було недостатньо для погашення заборгованості ОСОБА_1 за спірним кредитним договором, тому банк має право на стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), відсотками та пенею з урахуванням внесених коштів від реалізації предмету застави. Помилковим є висновок суду щодозадоволення вимог банку про стягнення кредитної заборгованості за відсотками лише у розмірі 1 293 доларів 08 центів США. При цьому посилався на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - мотивована тим, що банком пропущено строк позовної давності. Спірний кредитний договір є недійсним, оскільки банк не видавав ОСОБА_1 кредит у доларах США, тобто не виконав свої зобов`язання за цим договором. Крім того, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки належний ОСОБА_1 , скасовано ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2013 року і справу призначено до розгляду.

Доводи осіб, які подали відзиви

У липні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - подав відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що кредитна лінія у доларах США за кредитним договором ОСОБА_1 не відкривалася, а була лише оплата у розмірі 59 400 грн. Спірний кредитний договір є недійсним, оскільки позичальник кредитних коштів у доларах США не отримав, тобто банк своїх зобов`язань за вищевказаним договором не виконав.

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на касаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на те, що банком в обґрунтування своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що ОСОБА_1 дійсно отримав грошові кошти та деякий час сплачував заборгованість по кредиту, але не у повному обсязі. Коштів від реалізації предмета застави не вистачило для погашення кредитної заборгованості, унаслідок чого банк не позбавлений можливості стягнути решту коштів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 грудня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 18 384 долари США на строк до 12 грудня 2013 року зі сплатою 12 % річних.

14 грудня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2006 року у розмірі 362 068 грн 53 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належав на праві власності ОСОБА_1 шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля банку з правом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, унаслідок чого банк просив залучити ОСОБА_3 , як правонаступника поручителя в якості належного співвідповідача у справі.

27 травня 2015 року був реалізований предмет застави, вищевказаний автомобіль, та до банку зараховані грошові кошти у розмірі 56 000 грн, що еквівалентно 2 616 доларам 82 центам США і є меншим розміру заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконували, повністю кредит не погашений навіть з урахуванням реалізації заставленого автомобіля, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 26 січня 2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 518 доларів 01 цент США, з яких: 12 556 доларів 90 центів США - заборгованість за кредитом, 32 454 долари 50 центів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 202 долари 31 цент США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 15 304 долари 30 центів США - пеня.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Щодо вимог до поручителя - ОСОБА_2 , який помер

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України).

З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц, провадження № 61-33766 сво 18.

Вказаний висновок також узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, у порушення вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України суди на зазначені вище положення закону уваги не звернули.

Ураховуючи викладене, судові рішення у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , правонаступником якого залучено ОСОБА_3 , підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки ще до пред`явлення банком позову ОСОБА_2 помер, тому відповідно до вищевказаних положень закону незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі бере участь відповідач-спадкоємець, який на час розгляду справи має цивільну процесуальну правосуб`єктність.

При цьому колегією суддів установлено, що провадження у справі відкрито до померлого ОСОБА_2 , а провадження у справі до його спадкоємця не відкривалось. Зміна ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до спадкоємця ОСОБА_2 є по суті відмовою від позову до останнього, оскільки змінено і предмет, і підставу позову, та заявлено нові вимоги, що в одному провадженні є недопустимим.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Щодо вимог до позичальника - ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого у заставу майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а, отже, строк дії договору змінився з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Таким чином, у разі задоволення не у повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що згідно з наданим банком розрахунком заборгованості розмір простроченої заборгованості по кредиту становить - 12 556 доларів 90 центів США, який ОСОБА_1 не спростовано, унаслідок чого вона підлягає стягненню з останнього, як з позичальника.

Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов вірного висновку про те, що з урахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності, а також того, що після закінчення терміну дії кредитного договору, 12 грудня 2013 року, відсотки не нараховуються, часу подачі банком позову, 27 жовтня 2015 року, за період з 27 жовтня 2012 року по 12 грудня 2013 року їх розмір, відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість становить - 3 906 доларів 98 центів США.

Кошти від продажу предмета застави, 2 613 доларів 90 центів США, були зараховані 27 травня 2015 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, вони підлягають зарахуванню на погашення відсотків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що розмір відсотків за користування кредитом, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 1 293 долари 08 центів США. Крім того, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка входить до складу щомісячного платежу (пункт 1.1 кредитного договору), банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються, а тому вони не стягуються.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - про те, що спірний кредитний договір є недійсним, оскільки банк не видавав ОСОБА_1 кредит у доларах США, тобто не виконав свої зобов`язання за цим договором, безпідставні, оскільки спростовуються вищевказаними встановленими судами обставинами. Зазначений кредитний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що коштів від реалізації предмета застави було недостатньо для погашення заборгованості ОСОБА_1 за спірним кредитним договором, тому банк має право на стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням є обґрунтованими, апеляційний суд ці доводи банку врахував й стягнув решту заборгованості за кредитним договором з урахуванням внесених коштів від реалізації предмету застави.

Інші доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувану постанову апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до позичальника - ОСОБА_1 - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду у цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у частині позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до правонаступника померлого - ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати і провадження у справі у цій частині закрити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк