РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4650/17

пр. № 2/759/394/19

28 лютого 2019 рокуСвятошинський районний суд м. Києва у складі суду :

суддя Величко Т.О.

при секретарі -Дудник В.В.

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу запозовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «Київський страховий дім»про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «Київський страховий дім»про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 02 травня 2016 року по вул. Генерала Наумова (Ірпінське шоссе), в м. Києві відбулася Дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 (Відповідач) та автомобіля «Мітсубіші» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, який належить ОСОБА_4 (Позивач). Постановою Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким був застрахований Відповідач, Позивач отримав компенсацію матеріальних збитків у розмірі 47 262 грн. 50 коп., виплата була отримана через представника ОСОБА_5

Позивач вважає, що шкода яку завдав своїми неправомірними діями Відповідач, значно перевищує виплачену страховою компанією компенсацію у розмірі 47 262 грн. 50 коп., та звертаючи увагу на той факт, що його автомобіль «Мітсубіші» державний номерний знак НОМЕР_2 не підлягає ремонту, вважає за необхідне отримати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Для отримання розрахунку розміру фактично завданих Позивачеві матеріальних збитків, звернувся до судового експерта ФОП ОСОБА_6 для проведення експертизи пошкодженя автомобіля. Відповідно до висновку № 605 експерта ОСОБА_6 матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Мітсубіші» державний номерний знак НОМЕР_2, результаті його пошкодження при ДТП складає 1 15853 грн. 20 коп. Також експертизою визначено, що ринкова вартість автомобіля «Мітсубіші» державний номерний знак НОМЕР_2 до отримання пошкоджень в резульнаті дорожньо-транспортної пригоди становила 115853 грн. 20 коп. (Сто п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят три гривні 20 коп.).

Позивач зазначив, що висновком №605/3 визначено утилізаційну вартість автомобіля «Мітсубіші» державний номерний знак НОМЕР_2, яка становить 12 468 грн. 51 коп..(Дванадцять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 51 коп.). На евакуацію автомобіля з місця ДТП було витрачено 600 грн. 00 коп., і підтверджується квитанцією. На проведення експертного дослідження витрачено 2850 грн. 00 коп., направлення телеграми про виклик на експертизу 192 грн. 00 коп.. Тобто матеріальна шкода, завдана Позивачу Відповідачем та підлягає стягнені становить 59764 грн. 19 коп. (П'ятдесят дев'ять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 69 коп., 115853,20 грн. - 47262,50 грн. - 12468, 51 грн. + 600 грн.+2850 грн. + 192 грн. = 59764. грн. Також, для отримання професійної правової допомоги Позивач був змушений звернутись до адвоката, та укласти договір «Про надання правової допомоги», та сплатити вартість його послуг у розмірі 5800 грн. (П'ять тисяч вісімсот гривень 00 коп.), до вказаної суми входить: написання позовної заяви 2 години, ведення судових засідань 5 годин.

Ухвалою суду від 18.05.2017 у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 06.11.2017 року задоволено клопотання про залучення третьої особи.

На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити, надав до суду відзив посилаючись на те, що 02.05.2016р. о 13 год. 42 хв. в районі буд. №165 по вул. Г. Наумова, в м. Києві, сталась дорожньо- транспортна пригода за участю: транспортного засобу «Хонда», номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_7 під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Мітсубісі», номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

Представник Відповідача відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2016 р. адміністративній справі №759/6904/16-п, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_2. Відповідальність власника транспортного засобу «Хонда», номерний знак НОМЕР_1, застраховано відповідно до полісу № АЕ/3679776 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного в ПрАТ «Київський страховий дім» 02.07.2015 p.. між ПрАТ «Київський страховий дім» (далі - Страховик/Третя особа) та ОСОБА_7. 05.05.2016р. ОСОБА_2 (Відповідач) звернувся до Страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. 06.05.2016р. ОСОБА_5 також звернувся до Страховика з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

Відповідно до пункту 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР). Цивільним Кодексом України (435-15). Законом України "Про страхування" (85/96-ВР), цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються ми цього Закону.

Відповідно до положень п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо - транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу зурахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що 09.08.2016р.ОСОБА_5 як представник Позивача за довіреністю звернувся до Страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, згідно якої просив виплатити страхове відшкодування в мірі 50000,00грн. 31.08.2016р.

Судом встановлено, що Постановою Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яким був застрахований Відповідач, Позивач отримав компенсацію матеріальних збитків у розмірі 47 262 грн. 50 коп., виплата була отримана через представника ОСОБА_5

Судом встановлено, що Згідно звіту №957/07.08.16 від 17.08.2016 року ( а.с.127-145) встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу "Мітсубісі", номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5 складає 101 902,93 грн, утилізаційна вартість КТЗ складає 50646,84 грн, та розрахована відповідно до п.7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремониту, з урахуванням кофіцієнта фізичнго зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість ткого КТЗ не розраховується. відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним, у цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Судом встановлено, що на підставі результатів звіту №957/07.08.16 від 17.08.2016 року ( а.с.127-145) ОСОБА_5, як представник ОСОБА_4 подав 31.08.2016 року голові ПрАТ "Київський сраховий дім" заяву про виплату погодженої суми страхового відшкождування в розмірі 47 500 грн, на зазначені ним реквізіти ( а.с.148), тобто останній погодився, що вартість відновлювального ремониту, з урахуванням кофіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість ткого КТЗ не розраховується, відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним, у цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ, та згідно платіжного доручення №1543 від 31.08.2016 року вказана сума була перерахована за реквізітами вказаними ОСОБА_5

Судом встанолено, що позивач також замовив, оплатив ( а.с.60,61) та отримав у позасудовий спосіб звіт № 1134 ( а.с.26-58), висновок № 605/3 від 21.11.2016 року ( а.с.56-58) про визначення утилізаційної вартості автомобіля "Мітсубісі", номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5 де експерт навів висновки, що ринкова вартість автомобіля складає 115853,20 грн, вартість відновлювального ремонту складає 161604,69 грн, що більша за ринкову вартість та утилізаційна вартість автомобіля складає 12468,51 грн.

Судом встановлено, що позивачем надано квитанцію ( а.с.13) по транспортні послуги, з якої не міститься доказів, що було оплачено саме евакуацію з місця ДТП транпортний засіб "Мітсубісі", номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України.

Згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року № 5 Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу" ( 4038-12 ), і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що як вствновлено матеріалами справи, та листом ПрАТ "Київський страховий дім" ( а.с.64) розрахунок розміру матеріального збитку, завданого ОСОБА_4 за наслідками ДТП,було зроблено на підстві Звіту №957/07.08.16 про утилізаційну вартість КТЗ від 17.08.2016 року та виплачено 31.08.2016 року ОСОБА_5 на підставі Довіренності та заяви про погодження суми виплати від 31.08.2016 року №2775, тобто представник ОСОБА_5 погодився із висновком ПрАТ "Київський страховий дім" на підставі Звіту №957/07.08.16 про утилізаційну вартість КТЗ від 17.08.2016 року, що відновлювальний ремонт КТЗ транспортного засобу "Мітсубісі", номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5 складає 101 902,93 грн, утилізаційна вартість КТЗ складає 50646,84 грн, та відновлювальний ремонт недоцільно проводити та отримав грошову суму утилізаційної вартості у розмірі 47 262 грн. 50 коп.

Судом встановлено, що в той же час позивач замовив та отримав звіт № 1134 ( а.с.26-58), висновку № 605/3 від 21.11.2016 року ( а.с.56-58) про визначення утилізаційної вартості автомобіля "Мітсубісі", номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5, де ринкова вартість автомобіля складає 115853,20 грн, вартість відновлювального ремонту складає 161604,69 грн, що більша за ринкову вартість та утилізаційна вартість автомобіля складає 12 468,51 грн., що не відповідає визнаним обставинам та написанням заяви на підставі Довіренності та заяви про погодження суми виплати від 31.08.2016 року №2775.

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_6, який складав звіт № 1134 ( а.с.26-58), висновку № 605/3 від 21.11.2016 року ( а.с.56-58),але його пояснення не спростували доказів наданих сторонами у справі, щодо підстав погодження із звітом №957/07.08.16 про утилізаційну вартість КТЗ від 17.08.2016 року та отриманим 31.08.2016 року ОСОБА_5 на підставі Довіренності та заяви про погодження суми виплати від 31.08.2016 року №2775 розміру утилізаційної вартості автомобіля.

Судом встановлено, що оскільки позивач погодився із висновком експрерта про недоцільність проводити відновлювальний ремонт автомобіля "Мітсубісі", номерний знак НОМЕР_2, , та отримав через свого представника страхове відшкодування від ПрАТ "Київський страховий дім" , що полягало в утилізаційній вартості, транспортний засіб залишився у позивача, транспортний засіб є фізично знищеним та його ремонт економічно недоцільно проводити з урахуванням зносу, а тому всі необхідні витрати відшкодувала ПрАТ "Київський страховий дім", в погоджених представнком ОСОБА_5 розмірах.

Позивач також не довів суду належними та допустими доказами, в чому полягає завдана йому моральна шкода з боку відповідача, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди, обгрунтувань не навів.

А тому суд дійшов висновку, що позов не доведений та задоволенню не підлягає, у порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача не підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати, пов'язані з розглядом справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 55, 61, 129 Конституції України, ст.ст. 1-16, 22, 23, 319, 321, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 137, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, т ретя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ПрАТ «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної та моральної шкоди- відмовити.

Рішеня суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко