Справа № 146/381/18
Провадження № 22-ц/801/1061/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуСправа № 146/381/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В, Шемети Т.М., секретар Кирилюк Л.М,, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року, ухваленого суддею Пилипчуком О.В. в смт. Томашпіль (повне рішення складено 11 березня 2019 року), в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору оренди землі,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0548 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого відділом Держкомзему у Томашпільському районі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» 21 червня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Томашпільському районі 27 грудня 2012 року.

Позов мотивований тим, що ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на даний час користується належною позивачу земельною ділянкою площею 2,0548 га, що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області відповідно до начебто укладеного між позивачем та ТОВ «АК «Зелена долина» 21 червня 2012 року договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, який був зареєстрований у Томашпільському відділі Держкомзему 27 грудня 2012 року.

ОСОБА_1 зазначає, що вказаний договір, як і акт про передачу земельної ділянки він не підписував, так як 21 червня 2012 року перебував за межами України, що підтверджується послужною книжкою моряка, відповідно до якої у період з 2 квітня 2012 року по 28 липня 2012 року він перебував у плаванні в Атлантичному та Індійському океанах між портами Сінгапур та Порт-Луїс.

Таким чином позивач вказує, що договір оренди земельної ділянки був укладений без його волевиявлення, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0548 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого відділом Держкомзему у Томашпільському районі, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» 21 червня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Томашпільському районі 27 грудня 2012 року. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задовленні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем копії послужної книжки моряка, довідки про плавання та паспорта не засвідчені належним чином; відповідачем неоднорозаво заявлялося усне клопотання про дослідження в судовому засіданні наданих позивачем оригіналів документів; зважаючи на перебування позивача за кордоном, копія паспорта останнього та посвідчення особи моряка, посвідчених представником позивача, викликають сумнів у їх достовірності; позивачем не заявлялося клопотання про проведення експертизи; судом не взято до уваги доводи відповідача про обізнаність позивача про існування договору оренди та про пропуск ним позовної давності.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Ролінський В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі»

№ 161-XIV від 06.10.1998 (далі Закон № 161-XIV) (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 14 Закону № 161-XIV передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

У ч. 1 ст. 16 Закону № 161-XIV зазначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Згідно договору оренди землі від 21 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АК «Зелена долина», орендодавець ОСОБА_1 надає, а орендар ТОВ «АК «Зелена долина» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0548 га, яка знаходиться на території Велико-Русавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.8-11).

Згідно п. 3.1 договору, його укладено на 10 років та він діє з моменту його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у Томашпільському відділі Держкомзему 27.12.2012.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як на підставу задоволення своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він не підписував спірний договір оренди земельної ділянки та акт про передачу земельної ділянки, оскільки 12 червня 2012 року він перебував за межами України.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надано копію послужної книжки моряка № 0020291 від 12 квітня 2007 року та довідку про плавання, із яких слідує, що ОСОБА_1 з 02 квітня 2012 року по 28 липня 2012 року перебував у плаванні за межами України (а.с.12-15,17).

Перебування ОСОБА_1 за межами України з 02 квітня 2012 року підтверджується також копією його закордонного паспорта (а.с.87-92).

Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 протягом всього часу оренди земельної ділянки не висловлював жодних претензій та пропозицій щодо умов договору, його уточнення чи зміни, а також систематично отримував орендну плату.

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач всупереч положенням ч.1 ст.81 ЦПК України, не спростував доводи позивача, зокрема, не заявляв клопотання про призначення судових експертиз. Відповідач, заперечуючи проти позову, не може обмежитися лише оцінкою наданим позивачам доказам.

Твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог не ставилось питання про проведення експертизи є безпідставним, оскільки позивач на власний розсуд обґрунтував вимоги позову, на що надав відповідні докази.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги з приводу неналежного посвідчення копій документів.

Відповідно до ч.ч. 2,5 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Як слідує із матеріалів справи, копії долучених до позовної заяви доказів засвідчені позивачем та його представником у порядку, встановленому статтею 95 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що родичі ОСОБА_1 отримували орендну плату за користування землею, тому позивач був обізнаний про існування договору оренди землі, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки факт отримання плати за користування землею не може підтвердити наявність волевиявлення власника земельної ділянки на укладення такого договору.

Що стосується доводів апеляційної скарги про заявлення представником відповідача клопотання про дослідження в судовому засіданні наданих позивачем копій послужної картки моряка, довідки про плавання, закордонного паспорта, то дані доводи є такими, що не спростовують правильного висновку суду першої інстанції по суті спору.

На думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про надання оригіналів цих документів, так як на момент заявлення клопотання позивач перебував за кордоном.

Слід зазначити, що сумніви відповідача у відповідності поданих позивачем копій документів оригіналу не обґрунтовані і відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів копії документів, оригінали яких він просив надати.

Зміст кожного документу, який міститься в їх копіях, є тотожними, вказує на одні і ті ж обставини (дати), узгоджується з матеріалами справи, що не дає підстав для сумнівів в достовірності наданих копій документів.

Крім того, достовірність викладеної в них інформації підтверджується іншими доказами, зокрема, довідкою капітана судна.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу пропуску позивачем позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У справі встановлено, що спірний договір оренди земельної ділянки ОСОБА_1 21 червня 2012 року не підписував, оскільки перебував за межами України.

Із матеріалів справи слідує, що 05.10.2015 ОСОБА_1 звертався до ТОВ «АК «Зелена долина» із заявою про видачу копії договору оренди його земельного паю НОМЕР_2 , площею 2,0548 га (а.с.48).

Із вказаного можна зробити висновок, що про наявність спірного договору оренди землі позивач дізнався саме у 2015 році, коли звернувся до відповідача із відповідною заявою, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Інших доказів, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_1 до 2015 року із наявністю оспорюваного договору оренди землі матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Та обставина, що родичі позивача отримували орендну плату в 2014 році та в послідуючих роках, а тому позивачу було відомо про існування договору оренди землі ще з 2014 року, колегія суддів вважає безпідставними, адже отримування орендної плати не є безспірним доказом того, що позивачу було відомо про укладений від його імені саме оспорюваний договір оренди землі від 21.06.2012.

Крім того, наявна в матеріалах справи відомість на видачу продукції в рахунок орендної плати власникам земельних ділянок за 2014 рік не містить дати видачі та дати отримання такої продукції.

Колегія суддів зазначає, що початок перебігу позовної давності у даній справі має визначатись з часу коли позивач дізнався або повинен був дізнатися саме про наявність оспорюваного договору оренди землі від 21.06.2012, а не про факт користування його земельною ділянкою іншою особою.

Таким чином, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що про укладений без відома і волі власника земельної ділянки договір оренди, який порушує права позивача, йому стало відомо в межах строку позовної давності.

Суд першої інстанції в повній мірі встановив всі необхідні для ухвалення рішення обставини у справі та правильно застосував норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційні скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а відтак не дають підстав вважати про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета