КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року

м. Київ

справа № 756/9997/18

провадження № 22-ц/824/7530/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

заінтересована особа - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року у складі судді Диби О.В.

у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», заінтересована особа: ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль»звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2011 року по цивільній справі № 2-3220/2011 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 263 435,91 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн., а всього - 1 265 255,91 грн.

09 липня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва за вказаним рішенням суду видано виконавчий лист №2-3220/2011 та того ж дня державним виконавцем органу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Зазначав, що згідно даних реєстру автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 07 лютого 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, проте, зі слів заявника, вказана постанова та оригінал виконавчого листа до банку не надходили.

Указував, що тривалий час реалізація майна в рамках виконавчого провадження не проводилась, на той час розпочав дію Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VІІ, дозвіл на реєстрацію такого майна був установлений лише при запровадженні Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року № 1404- VІІІ «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим банк не направляв раніше до суду заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, оскільки, на думку заявника, рішення фактично не підлягало виконанню в рамках законодавства, діючого до моменту прийняття вказаного порядку.

Посилався на те, що неодноразово звертався до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби з метою отримання інформації про хід виконавчого провадження та встановлення місця знаходження виконавчого листа, разом з тим так і не отримав відповіді.

На підставі викладеного, заявник уважає, що оригінал виконавчого листа було втрачено при пересилці.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року заяву задоволено. Видано дублікат виконавчого листа та поновлено АТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред`явлення його до виконання.

Не погоджуючись з ухвалою, 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, оскільки уважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що виконавчий лист виданий на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а не конкретно визначеного майна, стягнення якого зупинено згідно із законом.

Уважає, що жодні об`єктивні обставини не були перешкодою для заявника здійснювати передбачені законом заходи для стягнення згідно з виконавчим документом у примусовому порядку.

Зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт втрати виконавчого листа не з вини банку та поважність причин пропуску строку для пред`явлення його до виконання.

13 червня 2019 року представником банку до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал виконавчого листа №2-3220/2011 було втрачено не з вини банку, а тому заявником з поважних причин пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2011 року по цивільній справі № 2-3220/2011 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 263 435,91 грн. та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн., а всього - 1 265 255,91 грн. Указане рішення набрало законної сили.

09 липня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва за вищевказаним рішенням суду видано виконавчий лист №2-3220/2011.

09 липня 2012 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП №333245439.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 07 лютого 2017 року державним виконавцем 30 грудня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає можливість повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Разом з тим, на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» постанова про повернення виконавчого документу та оригінал виконавчого листа не надходили.

22 листопада 2017 заявник звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби із заявою про направлення на адресу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» оригіналу виконавчого листа №3220/2011 від 09 липня 2011 року, проте жодної відповіді отримано не було.

05 травня 2018 року стягувачем було повторно направлено запит у порядку статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» про хід виконавчого провадження, однак відповідь також не надійшла.

Згідно довідок, складених представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Васюк І.О., заборгованість за виконавчим листом №3220/2011, виданим Оболонським районним судом м. Києва 09 липня 2011 року, у розмірі 1 265 255,91 грн. не погашена, за період з 30 грудня 2014 року по 27 липня 2018 року згідно журналу вхідної кореспонденції банку постанова про повернення виконавчого документа та оригінал виконавчого листа №3220/2011 на адресу банку не надходили.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Із заяв, направлених АТ «Райффайзен Банк Аваль» на адресу Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби від 22 листопада 2017 року та 05 травня 2018 року, а також з довідки банку вбачається, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 грудня 2014 року та виконавчий лист №3220/2011, виданий Оболонським районним судом м. Києва 09 липня 2011 року, фактично на адресу стягувача не надходили.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази надсилання державним виконавцем оригіналу виконавчого листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» після прийняття ним 30 грудня 2014 року постанови про повернення виконавчого листа стягувачу.

Отже, відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії) належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу, матеріали справи якого не містять.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що згідно інформації про виконавче провадження державним виконавцем 30 грудня 2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, проте ані постанова, ані оригінал виконавчого листа до АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надходили, отже виконавчий лист було втрачено при пересилці не з вини стягувача, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини третьої статті 23 вказаного закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

02 червня 2016 року розпочав дію Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII у новій редакції, нормами частини першої статті 12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Частиною п`ятою Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суди мають перевіряти, чи не переривався строк давності пред`явлення його до виконання.

Згідно статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

В обґрунтування незвернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання заявник посилався на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VІІ, зазначаючи, що дозвіл на реєстрацію такого майна був установлений лише при запровадженні Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» та на неможливість виконання рішення суду у зв`язку із зазначеним.

Разом з тим, такі причини не можуть уважатися поважними, оскільки, як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського суду м. Києва від 09 червня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором всього у розмірі 1 265 255,91 грн., тобто судом вирішено спір щодо стягнення грошових коштів, а не щодо майна.

Таким чином, при примусовому виконанні рішення суду про стягнення заборгованості виконавчі дії спрямовуються на погашення боржником визначеної у рішенні суми коштів та не пов`язуються безпосередньо із конкретним майном, оскільки під час вчинення виконавчих дій виконавцем встановлюється не тільки наявність майна у боржника, а й будь-який його дохід, як то зарплата, дивіденди, рахунки у банках тощо.

Отже, посилання заявника на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що рішенням суду, яке підлягає виконанню, з ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти, є безпідставним, оскільки дія вказаного закону не перешкоджала вчиненню виконавчих дій.

Окрім того, згідно іпотечного договору №27039/2571/322904 від 18 лютого 2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/2571/8168039 від 18 лютого 2008 року ОСОБА_1 передано в іпотеку земельну ділянку, а не нерухоме житлове майно, як це передбачено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, зважаючи на те, що постанову про повернення виконавчого документа від 30 грудня 2014 року та оригінал виконавчого листа банк станом на час звернення до суду так і не отримав, а відсутність оригіналу виконавчого листа процесуально унеможливила пред`явлення його до виконання, колегія уважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа пропущено банком з поважних причин і цей строк підлягає поновленню.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє аргумент апеляційної скарги про те, що заявник не надав доказів втрати виконавчого листа та не навів поважних причин пропуску строку для пред`явлення його до виконання.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа та визнання причин пропуску заявником строку для пред`явлення його до виконання поважними.

Висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів місцевим судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції ? без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в частині вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2019року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна