Провадження № 22-ц/802/110/19 Категорія: 61 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Карпук А.К., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» про визнання дій протиправними, договору частково недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, заборону вчинити дії, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», який обгрунтував тим, що посадовими особами ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», зокрема, касирами автостанції, йому відмовлено у продажу пільгового квитка, як інваліду другої групи, а тому позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у продажу йому пільгових квитків; визнати незаконним зазначення у договорах між відповідачем та перевізниками ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_2 обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; зобов'язати відповідача вчинити дії щодо приведення умов підписаних ним з ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_2 договорів до умов чинного законодавства шляхом виключення обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; заборонити відповідачу підписувати договори з перевізниками, якими передбачаються обмеження щодо продажу пільгових квитків інвалідам; стягнути з відповідача в його користь матеріальну шкоду у розмірі 11 грн. 27 коп.; стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 у даній справі повернуто позивачу на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, а також на порушенням судом норм матеріального права, просив вказану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог, що згідно з п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України є підставою для повернення позовної заяви позивачеві.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

Позивач у своїй позовній заяві просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у продажу йому пільгових квитків; визнати незаконним зазначення у договорах між відповідачем та перевізниками ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_2 обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; зобов'язати відповідача вчинити дії щодо приведення умов підписаних ним з ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_2 договорів до умов чинного законодавства шляхом виключення обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; заборонити відповідачу підписувати договори з перевізниками, якими передбачаються обмеження щодо продажу пільгових квитків інвалідам; стягнути з відповідача в його користь матеріальну шкоду у розмірі 11 грн. 27 коп.; стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач об'єднав в одне провадження шість позовних вимог.

Частина 1 статті 188 ЦПК України передбачає, що в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, вимоги вважаються такими, що пов'язані між собою, якщо вони випливають із одного правовідношення та мають спільні підстави. В таких випадках позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог. Дозволяється об'єднувати вимоги, пов'язані між собою підставами виникнення.

На думку колегії суддів, позовні вимоги ОСОБА_1 випливають із одного правовідношення та мають спільні підстави, оскільки позивач вважає, що йому неправомірно було відмовлено у продажі пільгового квитка як інваліду, а тому його позовні вимоги мають спільні підстави.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позивача не є пов'язаними між собою та похідними одні від одних.

Крім того, пункт 4 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, а саме: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом або договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

ОСОБА_1 пред'явив свої вимоги про визнання договорів частково недійсними, зобов'язання вчинити певні дії та заборону вчиняти дії лише до ПрАТ «Волинське об'єднання автобусних станцій», його позовні вимоги чітко не сформовані, а тому суд першої інстанції на підставі ст. 185 ЦПК України мав би залишити дану позовну заяву без руху, а не повертати її позивачу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381, 382, 383,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 у дані справі задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді