ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 643/15604/17

провадження № 22-ц/818/4587/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретарів судових засідань - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Тимофєєва Олена Василівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «ИРИС», приватний нотаріус Підлісна Ірина Володимирівна,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_6 , до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Тимофєєвої Олени Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ИРИС», приватного нотаріуса Підлісної Ірини Володимирівни, треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки недійсним внаслідок їх фіктивності, повернення сторін договорів у первісний стан та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 30 липня 2019 року, постановлену суддею Букреєвої І.А..в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 30 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивачів про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підстави та мотиви суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову не відповідають дійсності. Вказує, що оскаржувана ухвала містить неправдиві відомості, а саме твердження суду, що постановами державного виконавця від 23.04.2019 року виконавчі провадження на стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зупинені згідно ухвали Верховного Суду від 20.12.2018 року є помилковими. Вказані постанови про зупинення скасовані за 20 днів до винесення судом першої інстанції ухвали від 30.07.2019 року. Ухвала Верховного Суду від 20.12.2018 року не містить зазначення про зупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях 54604339 та №54604312. Також посилаються на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2016 року не набрав законної сили. Вказують, що касаційна інстанція скасувала ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2017 року виключно в частині застосування до ОСОБА_3 акту амністії, в іншій частині судове рішення суду першої інстанції залишилося в силі та, на думку позивачів, набрало законної сили, в тому числі щодо визначення розміру суми цивільного позову заявленого потерпілими ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Тимофєєвої Олени Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ИРИС», приватного нотаріуса Підлісної Ірини Володимирівни, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 будучи винним у ДТП, у якому загинула донька позивачів, розуміючи цивільно-правові наслідки спричиненої шкоди, бажаючи уникнути звернення стягнення на належне йому нерухоме майно - уклав фіктивний правочин з ТОВ «Віват» про відчуження житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 . Зазначене майно ТОВ «Віват» згодом було фіктивно переоформлено на ТОВ «ИРИС».

У зв`язку із чим позивачі просили визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 укладений 04.06.2013 року між ТОВ «ИРИС» та ТОВ «Віват» та визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 укладений 20.10.2010 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Віват».

До позовної заяви позивачем було залучено клопотання про забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку кадастровий № :01:027:006 , площею 0,0337 га та житлового будинку з надвірними будівлями , що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та знаходиться в іншої особи.

До набрання чинності заборонити Головному управлінню держгеокадастру у Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд і. поверх 6), Харківському міському бюро технічної інвентаризації (адреса: 61003, м. Харків, Майдан Павлівський, 4), виконавчим органам Харківської міської ради (адреса: 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7), а саме: Департаменту інфраструктури, Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану. Департаменту земельних відносин, Департаменту житлового господарства, а також приватному нотаріусу Підлісній Ірині Володимирівні заборонити вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку з належними до будинку будівлями та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , направлені на їх об`єднання з земельними ділянками та готельним комплексом, що належать ТОВ «ИРИС».

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності боргових зобов`язань у ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Однак судова колегія не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункти 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснюють, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. У справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися із вказаним позовом та посилалися на те, що 20.10.2010 року, тобто через два тижні після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.10.2010 року, внаслідок якої загинула донька позивачів, відповідач відчужив належне йому нерухоме майна, з метою уникнення майнової відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, кадастровий № :01:027:0006, розташовані по АДРЕСА_1 .

З пояснень представника ТОВ «ИРИС» вбачається, що нежитлові приміщення першого поверху № 1-7 в літ. «А-1» загальною площею 93,3 кв.м. , кв. № 5 загальною площею 34,3 кв. м за адресою АДРЕСА_3 , житловий будинок з надвірними будівлями літ. «А-1», загальною площею 59,7 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 були реконструйовані в прибудову до літ «А-4»(торгівельно-готельний комплекс) площею 838,3 кв. м. та виробний будинок літ. «Б-1» загальною площею 19,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником відповідача ТОВ «ИРИС» апеляційному суду була надана копія декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 29.12.2014 року, з якої вбачається, що нерухоме майно, набуте ТОВ «ИРИС» за оспорбваним правочином від 04.06.2013 року включено у реконструкцію торгівельно-готельного комплексу за адресою: АДРЕСА_2 .

Такі доводи представника ТОВ «ИРИС» не спростовані представником позивача, актуальних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких би вбачалося, що будинок .літ. «А-1», за адресою АДРЕСА_1 площею 59,7 кв. м наразі зареєстровано за ТОВ «ИРИС» - суду не надано.

Крім іншого, позивачі просили до набрання чинності рішенням у справі заборонити вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку з належними до будинку будівлями та земельною ділянкою, що розташовані по АДРЕСА_1 направлені на їх об`єднання з земельними ділянками та готельним комплексом, що належить ТОВ «ИРИС».

Враховуючи вищевикладене заява позивачів в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 59,7 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 та заборони вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку з належними до будинку будівлями та земельною ділянкою, що розташовані по АДРЕСА_1 направлені на їх об`єднання з земельними ділянками та готельним комплексом, що належить ТОВ «ИРИС» не підлягає задоволенню.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для заборони відчуження земельної ділянки, кадастровий № :01:027:0006, розташованої по АДРЕСА_1 , яка є предметом позову та на праві приватної власності належить відповідачу ТОВ «ИРИС», що не заперечували представники відповідача.

Доводи представників ТОВ «ИРИС» про недоведеність розміру шкоди, спричиненої позивачам та відсутність доказів наявності боргових зобов`язань, з чого виходив і суд першої інстанції відмовляючи у забезпечення позову - є необґрунтованими, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Колегія суддів вважає, що у разі відчуження земельної ділянки, яка є предметом оспорюваної угоди, виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову буде суттєво ускладнено, призведе до необхідності звертатися до суду із черговим позовом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43/, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року; «ЮрійМиколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 51, рішення від 15 жовтня 2009 року та інші).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково, ухвалу скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити частково - заборонити відчуження відчуження земельної ділянки кадастровий № :01:027:0006, площею 0,0337 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року - скасувати.

Заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження земельної ділянки кадастровий № :01:027:0006, площею 0,0337 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна