Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 636/2623/14-ц

провадження № 61-18003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області в інтересах держави в особі Чугуївської міської ради Харківської області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Харківської області на рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Гуцал Л. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Чугуївської міської ради Харківської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя

особа - ОСОБА_4 , про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку та записів про їх державну реєстрацію недійсними, повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 29 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого останній набув право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності серії ІІ-ХР № 10842, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 192/20

від 16 грудня 1999 року.

За договором купівлі-продажу від 31 липня 2010 року право власності на вказану земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 , якому 22 жовтня

2010 року Чугуївською міською радою Харківської області було видано державний акт серії ЯЛ № 095708.

Вказував, що оскільки рішення № 192/20 від 16 грудня 1999 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області не приймалося, то договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є нікчемним.

Посилаючись на вказані обставини, Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області просив суд визнати державний акт на право власності на землю від 30 грудня 1999 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 , перереєстрований 28 липня 2010 року на ОСОБА_4 , державний акт на право власності від 22 жовтня 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 недійсними, визнати записи про державну реєстрацію вказаних державних актів недійсними, зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,1000 га державі в особі Чугуївської міської ради Харківської області у придатному для використання стані.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області

від 20 травня 2015 року у складі судді Панаід І. В. позов Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Чугуївської міської ради Харківської області задоволено частково. Визнано недійсними державний акт від 30 грудня 1999 року, виданий на ім`я

ОСОБА_1 (перереєстрований на ОСОБА_4 28 липня 2010 року) та державний акт від 22 жовтня 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , на право приватної власності на землю, що розташована на території Чугуївської міської ради Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку площею 0,1000 га державі в особі Чугуївської міської ради Харківської області у придатному для використанні стані. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Чугуївською міською радою Харківської області не приймалося, отже земельна ділянку вибула з володіння останньої у 1999 році поза її волею, а тому земельна ділянка має бути витребувана у її останнього власника ОСОБА_2 , який придбав її у

2010 році за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , задоволено. Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Чугуївської міської ради Харківської області відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що право позивача порушено, але, оскільки з позовом про визнання державних актів про право власності на спірну земельну ділянку, які були видані у 1999 та 2010 роках, Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся у липні 2010 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, то наявні підстави для відмови у задоволення позову, передбачені частиною четвертою статті 267 ЦК України. Отже, позивач пропустив позовну давність для звернення до суду за захистом порушеного права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, перший заступник прокурора Харківської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року справу за позовом Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Чугуївської міської ради Харківської області до

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку та записів про їх державну реєстрацію недійсними, повернення земельної ділянки призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що Чугуївська міська рада Харківської області довідалась про порушення свого права лише після пред`явлення прокуратурою у липні 2014 року вказаної позовної заяви та отримавши

23 липня 2014 року від Чугуївського міського суду Харківської області матеріали відповідного позову, які містили докази підробки правовстановлюючих документів, виданих на ім`я ОСОБА_1 таким чином, перебіг позовної давності у межах якого Чугуївська міська рада Харківської області мала право звернутись до суду за захистом свого права розпочався 23 липня 2014 року. Крім того, відповідачами у справі до суду першої інстанції не надано клопотання (заяви) про застосування наслідків спливу позовної давності у відповідності до положень частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 , подане представником - ОСОБА_3 , на касаційну скаргу Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області в інтересах держави в особі Чугуївської міської ради Харківської області у якому зазначено, що позовна давність для пред`явлення цього позову спливла 21 жовтня

2013 року, а з указаним позовом позивач звернувся до суду 14 липня

2014 року, з пропуском зазначеного строку. З урахуванням викладеного представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що перевіркою додержання вимог земельного законодавства, проведеною прокуратурою, виявлено, що на земельну ділянку, що розташована на території Чугуївської міської ради, а саме: АДРЕСА_1 , 30 грудня 1999 року видано державний акт на право власності на землю серії ІІ-ХР № 108420 на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 35, т. 1).

Державний акт був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради № 192/20 від 16 грудня 1999 року. Вказана земельна ділянка розміром 0,1000 га надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Також перевіркою встановлено, що за даними архівного відділу апарату виконавчого комітету Чугуївської міської ради відповідне рішення № 192/20 від 16 грудня 1999 року про надання ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки, на підставі якого, в подальшому, останнім отримано державний акт серії ІІ-ХР № 108420 від 30 грудня 1999 року, не розглядалось та не приймалось.

Під вказаним рішенням № 192/20 було розглянуто питання про надання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 права постійного користування земельною ділянкою, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (а. с. 40, т. 1).

Відповідно до висновку судового експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 27 серпня 2012 року, бланк державного акту на право власності на землю серії ІІ-ХР №108420

від 30 грудня 1999 року виготовлено з використанням форм плоского та високого друку на поліграфічному підприємстві, що здійснює виготовлення документів даної категорії. Зображення відтиску круглої гербової печатки з текстом «... Виконавчий комітет Чугуївської міської ради...» в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №108420 виконано електрофотографічним способом друку (а. с. 43-58, т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області, 29 січня 2010 року ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_4

31 липня 2010 року ОСОБА_4 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_2

(а. с. 36, т. 1).

28 вересня 2010 року ОСОБА_2 було отримано висновок відділу Держкомзему у м. Чугуїв Харківської області про відповідність технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Під час виготовлення технічної документації, зокрема, 15 вересня 2010 року представником Чугуївської міської ради Харківської області було підписано акт погодження меж земельної ділянки, а 29 вересня 2010 року - акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2

21 жовтня 2010 року Чугуївською міською радою Харківської області було видано ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку.

У доповненні до заяви про перегляд заочного рішення від 17 серпня

2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 7-9, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга першого заступника прокурора Харківської області задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (частина перша статті 23 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Встановлено, що рішення про передачу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 . Чугуївською міською радою Харківської області 16 грудня 1999 року не приймалося, відбиток круглої гербової печатки з текстом «виконавчий комітет Чугуївської міської ради…» у державному акті на право приватної власності на землю № 108420 виконано електрофотографічним способом друку.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Чугуївською міською радою Харківської області не приймалося, отже земельна ділянку вибула з володіння останньої у 1999 році поза її волею.

Щодо застосування апеляційним судом позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183цс18, а також в аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 619/738/17, провадження № 61-22690св18.

Відмовляючи у задоволенні позову Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення статей 256, 261 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку, про те, що оскільки Чугуївська міська рада Харківської області могла довідатись про порушення свого права 21 жовтня 2010 року, а прокурор звернувся із вказаним позовом в інтересах держави, тобто в інтересах міської ради, у липні 2014 року, то Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області пропустив позовну давність.

Не відступаючи від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суд від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18) виклала узагальнюючий правовий висновок про те, що обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову прокурора з підстав пропуску позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що Чугуївська міська рада Харківської області про порушення свого права лише після пред`явлення прокуратурою у липні 2014 року вказаної позовної заяви та отримавши 23 липня 2014 року від Чугуївського міського суду Харківської області матеріали відповідного позову є необґрунтованими, оскільки 21 жовтня 2010 року Чугуївською міською радою Харківської області було видано ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку, і з цього часу вона могла довідатися про порушення свого права, належним чином перевіривши підстави для його видачі, що відповідає положенням зазначеної частини першої статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності.

Посилання касаційної скарги про те, що відповідачами у справі до суду першої інстанції не надано клопотання (заяви) про застосування наслідків спливу позовної давності є необгрунтованими, оскільки така заява була подана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у доповненнях до заяви про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі, що не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження

№ 14-59цс18), відповідно до якої якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення.

Інші доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інтонації норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду. При вирішенні вказаної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк