Ухвала

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 752/23990/18

провадження № 61-20437ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року у складі судді Хоменко В. С. у задоволенні позову Департаменту патрульної поліції відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Департамент патрульної поліції звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року у складі колегії суддів Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В. апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року скасовано та закрито провадження у справі.

У листопаді 2019 року до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту патрульної поліції, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Частиною першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 серпня 2017 року на вул. Ямській, 52 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - службового автомобіля Департаменту патрульної поліції марки «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням інспектора № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 . під час виконання останнім службових обов`язків офіцера поліції.

Отже, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, будучи матеріально відповідальною особою, завдав шкоди державі в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України шляхом пошкодження майна під час здійснення ним установлених повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу.

Підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення).

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (пункти 1, 2 Положення).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якими охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Ураховуючи наведене, вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року у справі № 14-481цс18, від 23 січня 2019 року у справі № 11-934апп18 та від 13 лютого 2019 року у справі № 14-524цс18.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 377 ЦПК України визначено, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами є адміністративно-правовими, а справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги, оскільки апеляційний суд при дослідженні матеріалів справи обґрунтовано, повно та всебічно перевірив доводи та докази, вірно дійшов висновку про скасування рішення районного суду та закриття провадження у справі.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної майнової шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк