Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 344/9572/16-ц

провадження № 61-17552св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Домбровської Г. В. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Беркій О. В., Василишин Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , автомобіль «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний йому на праві власності, отримав механічні пошкодження.

Відповідно до звіту від 26 травня 2016 року № 16/06/05 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, складає 13 156,59 грн.

Також зазначив, що внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоду, оскільки він зазнав душевних страждань через пошкодження належного йому транспортного засобу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з

ОСОБА_2 13 156,59 грн у відшкодування майнової шкоди, 2 500 грн у відшкодування моральної шкоди та витрати за надання правової допомоги в розмірі 4 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 13 156,59 грн на відшкодування майнової шкоди, 2 000 грн на відшкодування витрат з визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю ОСОБА_1 , та 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 488,76 грн та 3 546,91 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вину ОСОБА_2 у ДТП, унаслідок якої ОСОБА_1 завдано майнову шкоду, було встановлено.

Суд оцінив наданий позивачем звіт про визначення матеріального збитку, який містить калькуляцію відновлювального ремонту, врахував вартість проведеного дослідження та дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 13 156,59 грн разом з відшкодуванням витрат з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2 000 грн підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження його транспортного засобу у ДТП, ступінь вини відповідача у завданні позивачу моральної шкоди, відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 500 грн буде відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам частини третьої статті 23 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 3 546,91 грн скасовано.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих унаслідок ДТП, відповідають вимогам закону і обставинам справи.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що адвокат позивача Зоренко О. В. брав участь у розгляді цієї справи як його представник, він не надав звіт з відповідними розрахунками про надання правової допомоги позивачу, а тому підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 3 546,91 грн відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автотранспортного засобу, складений з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема пунктів 5.1, 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Судами попередніх інстанцій не враховано, що з метою подання клопотання про призначення у справі судової автотехнічної експертизи ОСОБА_2 направлено запит про надання інформації щодо суб`єкта оціночної діяльності, яким складено звіт, а також щодо комп`ютерного програмного забезпечення, яке використовувалось під час складання цього звіту.

Рішення судів попередніх інстанцій не містять обґрунтованих висновків щодо розміру та підстав відшкодування позивачу моральної шкоди.

Крім того, суди попередніх інстанцій не надали належного значення тій обставині, що позовна заява за своєю формою не відповідає вимогам пункту 2 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року, унаслідок чого суд повинен був залишити її без руху.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано матеріали цивільної справи із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини, встановлені судами

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 16 жовтня 2013 року НОМЕР_2 автомобіль «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 22).

07 травня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 210934, реєстраційний номер НОМЕР_3 , при здійсненні маневру обгону на вул. Набережна, 28б в м. Івано-Франківську не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , унаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Крім того, ОСОБА_2 . залишив місце ДТП.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5914/16-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2016 року у справі № 344/5915/16-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Opel Vektra», реєстраційний номер

НОМЕР_1 , від 26 травня 2016 року № 16/06/05, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 , вартість матеріального збитку, завданої внаслідок ДТП, станом на 26 травня 2016 року складає

13 156,59 грн (а. с. 12-34).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім`ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною третьою статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ДТП, яка сталася 07 травня 2016 року, встановлено вину ОСОБА_2 , що ним не заперечується.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 на підтвердження вимог про відшкодування матеріального збитку у заявленому розмірі надав суду звіт від 26 травня 2016 року № 16/06/05, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 .

Суд першої інстанцій, з висновками якого погодився і апеляційний суд, надавши звіту від 26 травня 2016 року № 16/06/05 оцінку відповідно до вимог статей 57-59, 212 ЦПК України 2004 року, виходив з того, що висновки щодо розміру матеріального збитку є обґрунтованими та відповідачем у процесі розгляду справи не спростовані.

Указаний звіт автотоварознавчого дослідження складений особою, яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача за напрямком: «Оцінка об`єктів в матеріальній формі», спеціалізацію в межах напряму: «Оцінка колісних транспортних засобів», містить калькуляцію вартості відновлювального ремонту, посилання на довідково-нормативну літературу, копію протоколу огляду транспортного засобу, фототаблицю, а тому є належним та допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків.

Відповідач не погоджувався із звітом про визначення вартості матеріального збитку від 26 травня 2016 року № 16/06/05, який надано суду позивачем, та заперечував визначений у ньому розмір матеріального збитку.

Проте відповідач не звертався до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування доводів позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи те, що під час розгляду справи ОСОБА_2 усупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надав суду доказів на підтвердження іншого розміру матеріального збитку.

Отже, розмір матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу «Opel Vektra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , унаслідок його пошкодження у ДТП, станом на 26 травня 2016 року становить 13 156,59 грн.

Також правильними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність передумов для відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок пошкодження у ДТП транспортного засобу ОСОБА_1 , винуватцем якої визнано відповідача, позивачу було завдано моральні страждання, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення до суду за захистом своїх прав.

Ухвалюючи рішення про покладення на ОСОБА_2 обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій, врахувавши характер та обставини завдання шкоди, тривалість вимушених змін в житті позивача, пов`язаних з судовим розглядом справи, а також засади розумності та справедливості, обґрунтовано визначили розмір моральної шкоди у сумі 500 грн, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не був поінформований позивачем про проведення оцінки з визначення матеріального збитку, висновків судів не спростовують, оскільки ОСОБА_2 не був позбавлений можливості спростувати висновки звіту, наданого позивачем.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваних судових рішень виключно з формальних міркувань, правового значення для вирішення цього спору не мають та додаткового правового аналізу не потребують, а також стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець