Справа № 457/812/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/1538/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 лютого 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Марчука В.І., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу, -

в с т а н о в и л а:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу. Свої позовні вимоги, які в подальшому уточнив (т. 1 а.с. 141-142) мотивує тим, що 22.07.2015 року автомобілем «Шевроле» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 скоєно ДТП, у результаті якого застрахований їхньою страховою компанією автомобіль «Пежо», д/н НОМЕР_2 (договір страхування №250511163.15 від 01.07.2015 року), що належить ТОВ «ІЛТА», отримав механічні ушкодження. Згідно Довідки про ДТП (форма № 2) УДАІ ГУМВС України ДТП мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 . Згідно постанови Трускавецького міського суду Львівської області від 14.08.2015 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Відповідно до калькуляції № 163200 від 08.09.2015 року вартість відновлюваного ремонту склала 157 040 грн. 26 коп. Страхова сума за договором страхування - 208 915 грн. 46 коп. На умовах договору страхування (п. 9.2.4), у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту перевищила 75 % страхової суми, страховик оплачує страхове відшкодування на підставі страхового акту при конструктивній загибелі № 133221 від 29.09.2015 року у розмірі 102 518 грн. 52 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів ПрАТ «СК «ВУСО» (поліс № АІ/4680283, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 0 грн.). Позивач зазначав, що відповідач у відповідності до вимог ст. 1194 ЦК України, повинна сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), в даному випадку 52 518 грн. 52 коп.

Представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача кошти в сумі 52 518 грн. 52 коп., судовий збір в сумі 1 378 грн., 00 коп. та судові витрати в сумі 3 855 грн. 34 коп.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу - відмовлено.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 лютого 2018 року оскаржив позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, неправильно встановив обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Стверджує, що судом під час ухвалення рішення не надано належної правової оцінки, не відхилено та не спростовано наявні у справі документи, зокрема надані позивачем дублікати страхового акту та калькуляції, а також оригінали довідок Відділу кадрів про працевлаштування осіб, що їх склали, копії Свідоцтва судового експерта - Бурого А.О.

Посилається також на те, що судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджується факт оспорювання відповідачем розміру страхового відшкодування та заявлення клопотання про проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу.

Зазначає, що суд першої інстанції вважає, що надані до справи протокол огляду транспортного засобу, страховий акт та ремонтна калькуляція є неналежними доказами з підстав відсутності в даних документах підписів та печатки. Апелянт вважає, що суд безпідставно визнав вказані докази неналежними та зазначає, що такі згідно ст. 77 ЦПК України є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилається також і на те, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу не є підставою для відмови у задоволенні позову за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі. Стверджує, що доказами в матеріалах справи підтверджено вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна, що склала 157 040 грн. 26 коп. відповідно до калькуляції № 163200 від 08.09.2015 року.

При цьому судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права.

Просить скасувати рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 01 липня 2015 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ТОВ «ІЛТА» був укладений договір страхування № 250511163.15, об`єктом страхування за яким був транспортний засіб марки «Peugeot 207» д.н.з. НОМЕР_2 .

22 липня 2015 року у м. Трускавець по вул. Мазепи відбулася дорожньо-транспортна подія за участю транспортного засобу марки «Chevrolet» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортним засобом марки «Peugeot 207» д.н.з. НОМЕР_2 та марки «Ford» НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПрАТ «СК «ВУСО» (поліс № АІ/4680283).

Згідно постанови Трускавецького міського суду по справі № 457/882/15-п від 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Страховик (позивач) сплатив ТОВ «ІЛТА» страхове відшкодування на підставі страхового акту при конструктивній загибелі № 133221 від 29 вересня 2015 року у розмірі 102 518 грн. 52 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8051 від 05 жовтня 2015 року.

Позивач вважає, що відповідач у відповідності до ст. 1194 ЦК України, повинна сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яке сплачено страховиком відповідача - ПрАТ «СК «ВУСО» (в межах ліміту відповідальності) в даному випадку 52 518 грн. 52 коп. (102 518, 52 - 50 000, 00).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що протокол огляду транспортного засобу, страховий акт та ремонтна калькуляція є неналежними доказами в справі з підстав відсутності в даних документах підписів та печатки. Окрім того, протокол огляду транспортного засобу складався у відсутності сторін у справі. Надана позивачем ремонтна калькуляція, як доказ не є належним, оскільки вона являє собою роздруківку за допомогою програми системи Audatex, а наданий позивачем страховий акт № 133221 від 29 вересня 2015 року також не є належним доказом, оскільки комісія, яка вказана в даному акті не підписала даний документ. Експертне автотоварознавче дослідження не проводилось.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки у деліктному зобов`язанні, що виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заміна кредитора у деліктному зобов`язанні в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією, що не змінює порядку перебігу позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Таким чином, якщо днем настання події є день вчинення ДТП, то загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з дня, наступного за днем вчинення ДТП, і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події (пункти 70 та 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18)).

Як убачається з матеріалів справи, страховий випадок стався 22 липня 2015 року, з вказаним позовом страховик звернувся до суду у серпні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності, передбаченому для відносин суброгації.

Невірна кваліфікація позивачем правової підстави звернення до суду, як регрес, не змінює дійсних відносин сторін у справі, які слід кваліфікувати, як суброгація.

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду, станом на даний час не відступала.

При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18).

Установивши, що вартість майнового збитку, завданого ТОВ «ІЛТА» пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу страховиком відповідача в межах ліміту відповідальності розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що з відповідача, як з винної особи на користь позивача не підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, в межах ліміту відповідальності страховика винуватця.

Щодо мотивів суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваного рішення про неналежність доказів, поданих на підтвердження розміру страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику позивача, такі колегією суддів відхиляються, оскільки розрахунок проведено у відповідності до умов укладеного між позивачем та ТОВ «ІЛТА» договору страхування, який є дійсним. Доказів на спростування цього, всупереч положенням статті 81 ЦПК України (в редакції діючій з 15 грудня 2017 року) відповідачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення, та ухвалення нового про задоволення позовної вимоги про стягнення 52 518 грн. 52 коп.

Підлягає до задоволення і позовна вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, а саме переїздом представника позивача до іншого міста та наймом житла.

Так, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

За приписами ст. 133 ЦПК України до судових витрат, серед іншого, належать витрати пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Частиною 3 ст. 138 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюєтьс Кабінетом Міністрів України.

Отже, такий розмір слід обраховувати з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави», яким визначено, що витрати, пов`язані з переїздом сторони (її представника) до іншого населеного пункту не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

П. 6,12 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 встановлено, що витрати на проїзд до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі). При цьому відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до, зокрема, місцеперебування у відрядженні, відрядженому працівникові відшкодовуються також витрати на проїзд міським транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до маршруту, погодженого керівником, та на орендованому транспорті за місцем відрядження (згідно з підтвердними документами).

Враховуючи наданий позивачем розрахунок витрат, пов`язаний з явкою представника позивача до Трускавецького міського суду відповідно до наказу Голови правління ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» №58/в від 22.11.2017 року про відрядження ОСОБА_2 до м.Трускавець Львівської області для участі в судовому засіданні з 23.11.2017 р. по 24.11.2017 р. на службовому автомобілі Тойота Корола д.н.з. НОМЕР_4 із затратами палива на суму 2 855 грн. 34 коп., добовими в розмірі 400 грн. (із розрахунку 200 грн. на добу) та наймом житла граничний розмір якого складає 600 грн. до стягнення з відповідача підлягають кошти в сумі 3 855 грн. 34 коп.

Вказане вище судом першої інстанції враховано не було, що призвело до помилкових висновків про безпідставність позовних вимог, а відтак і про відмову у їх задоволенні.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 в користь ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 52 518 грн. 52 коп. шкоди та 3 855 грн. 34 коп. витрати, що пов`язані з явкою до суду.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то понесені витрати на судовий збір, пов`язані з розглядом справи судом першої та апеляційної інстанцій слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 19 листопада 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» - задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 лютого 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 52 518 грн. 52 коп. шкоди, 3 855 грн. 34 коп. судових витрати , що пов`язані з явкою до суду, 1 378 грн. 00 коп., сплаченого судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 2 643 грн. 00 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.

Згідно з оригіналом:

Постанова набрала законної сили: 20.11.2019

Суддя Копняк С.М.

Дата оформлення копії: 20.11.2019

Помічник судді Гацура З.М.