Ухвала

18 січня 2019 року

м. Київ

справа № 227/281/15-ц

провадження № 61-358ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 51 004, 80 грн.

В обґрунтування свого позову заявник зазначив, що 13 жовтня 2011 року за договором б/н ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати договір нікчемним.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 03 жовтня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 34 601, 40 грн, з яких: 32 285, 85 грн - заборгованість за кредитом;

2 315, 55 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до про визнання договору нікчемним відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 03 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам за користування кредитом та в частині розподілу судових витрат змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 13 жовтня 2011 року у загальній сумі 43 322, 48 грн, яка складається з: 32 285, 85 грн - заборгованості за кредитом; 11 036, 63 грн - заборгованості за відсотками.

Понесені АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 433, 23 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 760, 73 грн компенсовано за рахунок держави. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, у якій заявник просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову

АТ КБ «ПриватБанк» та задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна первісного позову у цій справі становить 51 004, 80 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн * 100 = 176 200, 00 грн).

Судовими рішеннями, з якими не погоджується заявник, стягнуто з нього 43 322, 48 грн.

Отже, у цій частині справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною в силу закону.

У відповідності до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням того, що зустрічний позов про визнання кредитного договору нікчемним пов'язаний із первісним позовом про стягнення заборгованості, враховуючи сталість судової практики у вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням кредитних договорів недійсними з підстав порушення прав споживачів при їх укладенні (зокрема, ненадання банком повної інформації, несправедливість умов договору), суд вважає за можливе визнати справу малозначною і у частині зустрічних позовних вимог.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Наявність таких випадків у цій справі не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору нікчемним - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. В. Синельников