21.01.2019 Справа № 756/5553/18
Справа № 756/5553/18
№2/756/1118/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Луценка О.М.

при секретарі Румянцевій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування розпорядження органу приватизації в частині та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району м. Києва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про скасування розпорядження про приватизацію квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

А саме позивач просив скасувати Розпорядження органу приватизації - Державного комунального управління житлового господарства Мінського району, правонаступником якого є КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СЛУЖБА ЗАМОВНИКА ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИХ ПОСЛУГ" ОБОЛОНСЬКОГО РАЙОНУ У м. КИЄВІ, від 2 грудня 1999 року № 1783 про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та членів його сім»ї: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 02.12.1999 року, що видане на підставі розпорядження органу приватизації - Державного комунального управління житлового господарства Мінського району, правонаступником якого є КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СЛУЖБА ЗАМОВНИКА ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИХ ПОСЛУГ" ОБОЛОНСЬКОГО РАЙОНУ У м. КИЄВІ, від 2 грудня 1999 року № 1783 про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та членів його сім»ї: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та на підставі якого Київським бюро технічної інвентаризації було зареєстроване право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, про що вчинено запис у реєстрову книгу за номером 8684 від 27 грудня 1999 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 4 травня 2018 року було відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 14.06.2018 року.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання їй часу для заміни відповідача.

Під час перерви у судовому засіданні від позивача надійшла позовна заява із заміненим відповідачем 1, а саме відповідача КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СЛУЖБА ЗАМОВНИКА ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИХ ПОСЛУГ" ОБОЛОНСЬКОГО РАЙОНУ У м. КИЄВІ було замінено на належного відповідача Орган приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, та із зміненими підставами позову. Предмет позову при цьому не змінився.

Від відповідача 1 - органу приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації надійшов письмовий відзив, від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надійшли письмові заяви про визнання позову.

Під час розгляду справи по суті позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали суду усні пояснення про те, що батько позивача ОСОБА_4 24 листопада 1997 року отримав ордер на жиле приміщення на сім»ю з чотирьох осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 42,7 кв.м., яке складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. До членів сім»ї, на яких надавався ордер, увійшли: батько, мати, брат позивача та сам позивач. Квартира була приватизована 2 грудня 1999 року, проте, до березня 2018 року про те, що має у власності ? частину цієї квартири, позивач не знав. Позивач також послався на те, що у заяві на приватизацію його підпис відсутній, а у приватизаційному платіжному дорученні замість його підпису проставлено підпис його мами. Повнолітнім на час приватизації він не був, проте, 16 років він мав, тому мав паспорт і відповідний обсяг цивільної дієздатності, а тому вважав, що,оскільки він не підписував документи та згоду на участь у приватизації не надавав, то і участі у приватизації він не приймав. Також позивач зазначив, що його згоди на приватизацію квартири на його імя ніхто не питав і він був включений до розпорядження та Свідоцтва про право власності на житло лише як особа, яка зареєстрована в квартирі.

Представник позивача ОСОБА_6 зазначила, що органом приватизації у 1999 році було Державне комунальне управління житлового господарства Мінського району, яке як юридичну особу було припинено, а правонаступником його, відповідно до даних ЄДРПОУ, є КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СЛУЖБА ЗАМОВНИКА ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИХ ПОСЛУГ" ОБОЛОНСЬКОГО РАЙОНУ У м. КИЄВІ. Тому вона у первісному позові зазначила цю юридичну особу як відповідача. Проте, із відзиву цього підприємства їй стало відомо, що розпорядженням Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.02.2010 № 116 «Про передачу функцій органу приватизації від КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м. Києві Оболонській районній у м. Києві державній адміністрації» функції з приватизації державного житлового фонду від органу приватизації у особі КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м. Києві передані відділу приватизації житла Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, у зв'язку з чим позивачем було здійснено заміну відповідача.

Відносно юридичних підстав для задоволення позову представник позивача пояснила, що станом на грудень 1999 року стаття 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» визначала, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Що станом на час приватизації ще не було рішення Конституційного суду, яким було роз'яснено, що приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Проте, у 1994 році батьки позивача вже приватизовували однокімнатну квартиру у АДРЕСА_1. Та квартира так само була приватизована на чотирьох осіб, у тому числі і на позивача. А тому позивач вважає приватизацію на нього частки в квартирі по АДРЕСА_1 використанням ним повторно права на приватизацію житла, а тому така приватизація є такою, що відбулась не у відповідності до вимог законодавства, діючого на той час, та, як законослухняний громадянин, позивач бажає відновити законність.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 позов визнали з підстав, у ньому зазначених.

Представник відповідача 1 - відділу приватизації житла Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації підтримав надані письмові пояснення, стосовно рішення по справі покладався на розсуд суду.

Під час перерви в судовому засіданні представник позивача надала додаткові пояснення з приводу підстав позову та позовної давності.

Зокрема, зазначила, що, відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. По даній справі про застосування позовної давності заяви відсутні, тому, на думку представника позивача, підстави для відмови у позові з підстави пропуску позовної давності, відсутні.

Також представник надала пояснення стосовно застосування норм про позовну давність, які містив Цивільний кодекс УРСР, так як оспорюване розпорядження та свідоцтво були прийняті до набрання чинності Цивільним кодексом України. Зокрема, зазначила, що частина друга статті 80 передбачала, що, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягало захистові. А, відповідно до статті 76, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічно дане питання регулює і Цивільний кодекс України. Так, відповідно до статті 261 ЦКУ, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тому представник вважає, що, оскільки позивач про факт приватизації на його ім»я ? частини квартири дізнався лише у березні 2018 року та цей факт був підтверджений у судовому засіданні, то строк позовної давності позивачем пропущено не було.

Крім того, враховуючи, що на момент вчинення оспорюваних правочинів позивач був неповнолітній, повнолітнім став 17.11.2001 року, загальний строк позовної давності, якщо рахувати від моменту повноліття, закінчився б 17.11.2004 року - у той час, коли вже діяв Цивільний кодекс України, відповідно до якого без заяви сторони суд застосувати позовну давність не може. Тому у суду відсутні підстави для застосування позовної давності у даному разі, і на цій підставі суд відмовити у задоволенні позову не може.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані заяви та матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 2 грудня 1999 року було прийнято розпорядження № 1783 органу приватизації - державного комунального управління житлового господарства Мінського району - про приватизацію квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого належало оформити свідоцтво про право власності на цю квартиру, у тому числі на ? її частину на позивача.

На підставі даного розпорядження 02.12.1999 року було видано Свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках (а.с. 10).

Державне комунальне управління житлового господарства Мінського району як юридичну особу було припинено, його правонаступником стало КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СЛУЖБА ЗАМОВНИКА ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИХ ПОСЛУГ" ОБОЛОНСЬКОГО РАЙОНУ У м. КИЄВІ.

Розпорядженням Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.02.2010 № 116 «Про передачу функцій органу приватизації від КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м. Києві виконавчому органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонській районній у м. Києві державній адміністрації)» функції з приватизації державного житлового фонду від органу приватизації у особі КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м. Києві передані відділу приватизації житла виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації).

Законом України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 № 5203-УІ на законодавчому рівні було закріплено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги, до яких віднесені послуги з питань приватизації житла державного житлового фонду.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Судом було встановлено, що у заяві на приватизацію підпис позивача відсутній, а у приватизаційному платіжному дорученні замість підпису позивача проставлено підпис його матері ОСОБА_3 При цьому, при оформленні приватизації, його згоди на приватизацію квартири на його імя ніхто не питав і він був включений до розпорядження та Свідоцтва про право власності на житло лише як особа, яка зареєстрована в квартирі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 підтвердили в судовому засіданні зазначені обставини з приводу того, що саме ОСОБА_3 підписала платіжне доручення замість ОСОБА_1, оскільки останній був неповнолітній. Також підтвердили, що, при оформленні приватизації згоди ОСОБА_1 на приватизацію квартири на його ім.»я ніхто не питав і він був включений до розпорядження та Свідоцтва про право власності на житло лише як особа, яка зареєстрована в квартирі.

Також судом встановлено, що у 1994 році вже відбулась приватизація однокімнатної квартири у АДРЕСА_1, про що свідчить копія свідоцтва про право власності. Ця квартира так само була приватизована на чотирьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 (позивача).

Таким чином, судом встановлено, що на момент приватизації було відсутнє волевиявлення позивача на приватизацію квартири, та порушено п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якого кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що розпорядження №1783 від 2 грудня 1999 року органу приватизації - державного комунального управління житлового господарства Мінського району - в частині, що стосується приватизації квартири АДРЕСА_1, є таким, що не відповідало чинному на той час законодавству, а тому підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності на житло, видане 02.12.1999 року органом приватизації - державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках, є недійсним.

Що стосується позовної давності, то, відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. По даній справі про застосування позовної давності заяви відсутні, тому підстави для відмови у позові з підстави пропуску позовної давності, відсутні.

Стосовно застосування до даної справи норм про позовну давність, які містив Цивільний кодекс УРСР, то суд враховує, що на момент вчинення оспорюваних правочинів позивач був неповнолітній, повнолітнім став 17.11.2001 року, загальний строк позовної давності, якщо рахувати від моменту повноліття, закінчився б 17.11.2004 року - у той час, коли вже діяв Цивільний кодекс України. А тому у суду відсутні підстави застосувати до даних правовідносин позовну давність, передбачену нормами ЦК УРСР.

Відповідно до п.11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Виходячи з обставин, наведених вище, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10-11, 57-60, 208-209, 212-216 ЦПК України, ст. ст. 5, 8, 11 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до органу приватизації державного житлового фонду - управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування розпорядження в частині, що стосується, приватизації квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло - задовольнити.

Скасувати Розпорядження в частині, що стосується, органу приватизації - Державного комунального управління житлового господарства Мінського району від 2 грудня 1999 року № 1783 про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та членів його сім»ї: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 02.12.1999 року, що видане на підставі розпорядження органу приватизації - Державного комунального управління житлового господарства Мінського району від 2 грудня 1999 року № 1783 про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та членів його сім»ї: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та на підставі якого Київським бюро технічної інвентаризації було зареєстроване право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, про що вчинено запис у реєстрову книгу за номером 8684 від 27 грудня 1999 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя О.М. Луценко