Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2019 Справа №607/6806/19

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря с/з Стрілкової М. С.

учасників справи

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 протягом багатьох років злісно ухиляється від належної сплати аліментів, не цікавиться життям та здоров`ям дітей, не приймав участі у їх вихованні. 15.05.2018, судом було винесено рішення про стягнення з Відповідача пені за несплату аліментів в розмірі 12 353,59 грн. Згідно перерахунку недорахована сума боргу становить 767,16 грн.. Оскільки Відповідач незважаючи на рішення суду вчасно не сплачував аліментів на утримання дітей починаючи з 01.02.2000 по 21.05.2018 сума заборгованості з

урахуванням встановленого індексу інфляції за весь цей час становить 63 823,73 грн., та

три проценти річних із простроченої суми становить 9 499,74 грн.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 недорахована сума боргу по несплачених аліментів за період з січня - по

грудень 2001 та з вересня - по грудень 2003 включно в розмірі 767,16 грн. Також стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 63 823,73 грн., суму боргу згідно встановленого індексу інфляції за період з 01.02.2000 по 21.05.2018 та три проценти річних із простроченої суми 9 499,74 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити.

Відповідач подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує що наведених обставин. Посилаючись на те, що з ураховуючи те, що стаття 196 СК України не містить вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за прострочення сплати аліментів, такі нарахування можуть бути проведені лише за несплату додаткових витрат на дитину, а відтак вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за період з 2001 року є такими, що суперечать вимогам закону. Також згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду в справі № 2- 4141 від 04 10.1999 року ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати аліменти в користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку до їх повноліття, а саме на дочку ОСОБА_9 до ІНФОРМАЦІЯ_3 та на сина ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відтак термін позовної давності щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних позивачем пропущений без поважних на це причин, що підтверджується відсутністю таких причин в позові позивача. Враховуючи ті обставини, що термін виконання зобов`язань за рішенням Тернопільського міськрайонного суду закінчується з настанням повноліття дітей, а саме на дочку ОСОБА_9 до ІНФОРМАЦІЯ_3 та на сина ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відтак річний термін на стягнення пені, визначений статтею 258 ЦК України на час звернення позивача до суду закінчився, а тому в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних слід відмовити у зв`язку з пропуском строку на звернення.

Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали відзив на позов і просять відмовити у задоволенні позову.

Позивачем подано відповідь на відзив у якому зазначено, що головна ціль даного процесу є захист прав дітей та позивача.

Відповідач не подав заперечення на відповідь на відзив.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано.

Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

04 жовтня 1999 року Тернопільським міським судом Тернопільської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили, про стягнення із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 22.09.1999 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Судом встановлено, що державним виконавцем був визначений розмір заборгованості за несплату аліментів. який становив 38402,50 грн., вказану заборгованість відповідач оплатив 21.05.2018, що не заперечується сторонами.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідач оплатив заборгованість по аліментах, яка виникла на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.1999.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б доводили факт існування заборгованості по аліментах відповідача перед позивачем. Крім цього є безпідставним посиланням позивача про стягнення заборгованості по аліментів, оскільки вказана заборгованість нарахована на підставі рішення суду від 04 жовтня 1999 року та оплачена відповідачем.

Щодо стягнення індексу інфляції за період з 01.02.2000 по 21.05.2018 та три проценти річних із простроченої суми на підставі ч. 4 ст. 196 СК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.05.2018, справа №607/16283/17, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 пеню за несплату аліментів в розмірі 12 353,59 грн.

Таким чином відповідач поніс відповідальність за просторочення сплати аліментів на підставі ч. 1 статті 196 СК України.

Відповідно до частини 4 статті 196 СК України, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Таким чином відповідальність за частиною 4 статті 196 СК України настає у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника аліментів.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Враховуючи те, що позивач просить покласти відповідальність, визначену ч. 4 ст. 196 СК України, на відповідача за просторочення сплати аліментів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми, суд вважає безпідставним, оскільки відповідальність за частиною 4 статті 196 СК України настає у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника аліментів, а не за прострочення сплати аліментів.

При цьому відповідальність за прострочення сплати аліментів як зазначалося настає на підставі ч. 1 статті 196 СК України.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачем, а тому слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору, він компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду буде складено 31 травня 2019 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко