Справа № 305/1313/19
Провадження по справі 2/305/564/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: судді І.І.Тулика

за участі секретаря судового засідання М.І.Шемота

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дочки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 18.05.2013 року по 16.12.2014 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у зареєстрованому шлюбі в сторін народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра на даний час проживає з позивачкою. Рішенням Рахівського районного суду від 5 грудня 2014 року по справі №305/2204/14-ц, що набуло законної сили 16 грудня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Рахівського районного суду від 26 лютого 2014 року по справі №305/339/14-ц, з 12 лютого 2014 року відповідача зобов"язано сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дочки щомісячно у твердій грошовій сумі 620 гривень, до досягнення дитиною повноліття.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 30 липня 2019 відповідачу був наданий строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали ОСОБА_2 отримав 2 серпня 2019 року. В межах, встановленого судом п"ятнадцятиденного строку, відповідач не подав до суду відзиву.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2013 року по 16 грудня 2014 року. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/2204/14-ц від 5 грудня 2014 року шлюб, що був укладений між сторонами 18 травня 2013 року у виконкомі Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, за актовим записом №15, розірвано.

Від шлюбу у сторін народилася одна дитина- дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на утриманні позивача. Вказана обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , складеним депутатом Великобичківської селищної ради В.В.Волощук, та довідкою виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №342 від 28 січня 2019 року.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/339/14-ц від 26 лютого 2014 року було вирішено стягувати, щомісячно, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 620 гривень, починаючи з 12 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під зміною матеріального положення сторін розуміється, як покращення так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів; під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні.

При цьому, виходячи з положень ч.3. ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Із часу стягнення аліментів рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2014 року, обставини, що мали значення для визначення розміру грошового утримання з батька для дитини, змінилися. Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років у 2016 році становив 1032 грн, а у 2019 році для дитини вже від 6 до 18 років становить (становитиме) від 2027,00 грн на 01.01.2019, 2118 гр. на 01.07.2019 до 2218 на 31.12.2019. Матеріальне утримання дитини стало обходитись дорожче вже лиш із врахуванням динаміки прожиткового мінімуму.

Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликає заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За приписами СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180); за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 181 ч. 3); розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2); суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі.

Разом з цим, відповідач жодним чином не наводить посилання на докази неспроможності сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж у мінімальному гарантованому державою, не подає докази змін сімейного стану, погіршення здоров"я, а також покращення матеріального стану позивачки.

Таким чином, подані позивачкою докази і доводи, системний аналіз правових норм сімейного законодавства, застосованого судом, переконують суд у тому, що достатньо визначити новий (збільшений) розмір аліментів на утримання дитини відповідача, яка проживає з позивачкою у розмірі, що є більшим від мінімального розміру, передбаченого законом (стаття 182 ч.2 СК України), тобто один розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту визначені судом аліменти в одному розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (що у 2019 році становить від 2027 грн до 2218 грн) протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть необхідне грошове утримання, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини. Необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

З огляду на позовні вимоги, позивачка також просить повернути без виконання виконавчий лист про примусове виконання рішення Рахівського районного суду від 26 лютого 2014 року по справі №305/339/16-ц, що набуло законної сили 16 грудня 2014 року. Однак, така не підлягає до задоволення, оскільки, ні Сімейним Кодексом України, ні Цивільним процесуальним Кодексом України не пердбачено повернення судом без виконання виконавчого листа у разі збільшення (зміни) розміру стягуваних аліментів. Процедура повернення виконавчого листа передбачена ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" , де: 1. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Також не може бути задоволена вимога про застосування негайного виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць, оскільки п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає до негайного виконання рішення власне про стягнення аліментів, в даному спорі предметом розгляду є збільшення розміру вже стягуваних аліментів.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в спеціальний фонд Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 12,13,76, 81,83,89, 141,263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2014 року №305/339/14-ц та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 768,40 гривень судового збору на рахунок: отримувач коштів УК у Рахiв. р/Рахівський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37862638, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA6007211, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: І.І.Тулик