РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 зареєстрований 04 вересня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1197, після розірвання шлюбу надалі іменувати її прізвищем « ОСОБА_3 ». Дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить суд залишити на проживання з нею та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, до початку судового засідання подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 зареєстрований 04 вересня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1197, після розірвання шлюбу надалі іменувати її прізвищем « ОСОБА_3 ». Дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить суд залишити на проживання з нею та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить суд слухання справи провести у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зменшені позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, з 04 вересня 2015 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1197, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Як зазначено у позовній заяві, спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя. Спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Позивач ОСОБА_1 вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги позивача в повному обсязі, подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити, шлюб між сторонами розірвати, визначити місце проживання їх спільної дитини з матір`ю ОСОБА_1 та після розірвання шлюбу позивача ОСОБА_1 надалі іменувати прізвищем ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ».

Відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 18 листопада 2016 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод», яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

При вирішенні питання про стягнення аліментів суд враховує те, що відповідачє працездатною собою, визнав позовні вимоги позивача та не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 16 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення аліментів, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, задоволити повністю.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 вересня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1197 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ), розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 надалі іменувати прізвищем " ОСОБА_3 ".

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 16 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.