Дата документу 11.03.2019 Справа № 330/2789/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/2789/18 Головуючий у 1-й інстанції: Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/807/1334/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області Бандури Костянтина Валерійовича на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року про повернення позовної заяви Керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, Комунального підприємства «Розвиток курортної зони», ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним інвестиційного договору, повернення земельної ділянки, зобов`язання привести у попередній стан,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави з позовом до Кирилівської селищної ради, КП «Розвиток курортної зони», ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним інвестиційного договору, повернення земельної ділянки, зобов`язання привести у попередній стан.

В позовній заяві прокурором зазначено, що звернення прокурора до суду з позовом у цій справі спрямовано на захист інтересів територіальної громади як власника спірної земельної ділянки, якою, на думку прокурора, незаконно розпорядився представницький орган місцевого самоврядування - Кирилівська селищна рада. Також вказано, що статус органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, могла набути лише Кирилівська селищна рада, однак у зв'язку із оскарженням саме дій ради, її визнано відповідачем. За вказаних обставин, прокурор вважав, що у такому разі він набуває статусу позивача за позовом, вимоги якого спрямовані на захист інтересів держави.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року у зв'язку із відсутністю підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави на підставі п. 4 ч. 4 статті 185 ЦПК України позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, керівник Мелітопольської місцевої про-

куратури Запорізької області Бандура К.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її

незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм процесуального та матеріального

права, просить скасувати ухвалу та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В скарзі зазначається, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що прокурором необґрунтовано належним чином його право на звернення до суду в інтересах держави з цими позовними вимогами, оскільки є інший орган державної влади, який не позбавлений можливості звертатись з таким позовом, та суд помилково зазначив, що прокурор не наділений повноваженнями здійснювати захист інтересів територіальної громади смт. Кирилівка, а Кирилівська селищна рада не могла набути статус органу, уповноваженого здійснювати функції держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, в межах доводів апеляційної скарги та наданих матеріалів позовної заяви, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року позовна заява керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, Комунального підприємства «Розвиток курортної зони», ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним інвестиційного договору, повернення земельної ділянки, зобов`язання привести у попередній стан, була повернута заявникові, оскільки при її поданні прокурором не виконано вимоги ч. 4 статті 56 ЦПК України.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не наділений повноваженнями здійснювати захист інтересів територіальної громади смт. Кирилівка, а Кирилівська селищна рада не могла набути статусу органу, уповноваженого здійснювати функції держави, оскільки є органом місцевого самоврядування. На думку суду першої інстанції, прокурор не обґрунтував підстав для подання ним позову в інтересах держави як самостійним позивачем, оскільки наявні інші державні органи, які покликані захищати її інтереси у спірних правовідносинах.

В скарзі зазначається, що керівником Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області наведені достатньої повні та обгрунтовані аргументи щодо пред»явлення цього позову як позивачем в інтересах держави, які безпідставно не прийняті судом до уваги.

Перевіркою цих доводів встановлено.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 56 ч.4 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу.

За положенням пункту 4 частини 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається судом, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою та третьою статті 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких підстав обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 статті 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об'єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки означенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов'язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього.

Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб'єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.При цьому слід зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

В позовній заяві прокурор зазначає, що рішенням органу місцевого самоврядування в особі Кирилівської селищної ради передано у постійне користування КП «Розвиток курортної зони» земельна ділянка, яка за своїм місцем розташуванням перебуває в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до земель водного фонду, а тому цьому відповідачу, який не відноситься до водогосподарської спеціалізованої організації могла бути надана лише на правах оренди. КП «Розвиток курортної зони» передало цю земельну ділянку інвестору ОСОБА_4 під забудову з подальшим оформленням права власності за інвестором. Крім того, надання цієї земельної ділянки в постійне користування відбулось без проведення державної експертизи землевпорядної документації, а проект відведення не містить погодження з відповідними структурними підрозділами обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також відповідним центральним органом виконавчої влади.

Обгрунтовуючи подання позову, керівник прокуратури вказував, що спірна земельна ділянка перебуває в межах смт. Кирилівка та є власністю територіальної громади смт. Кирилівка.

Відповідно до інформації у Державному реєстрі речових прав, власником цієї земельної ділянки є Кирилівська селищна рада, та у випадку скасування незаконного рішення цього органу місцевого самоврядування має бути повернута територіальній громаді в особі цього органу місцевого самоврядування..

Але, оскільки Кирилівська селищна рада не приймає заходів щодо повернення цієї земельної ділянки, то не може набути статусу позивача, так як її інтерес суперечить інтересу держави, а тому орган місцевого самоврядування залучено у справу як відповідача, а прокурор визначив себе самостійним позивачем.

Між тим, суд вказував, що прокурор, пред»являючи такий позов, не вмотивував, чому на захист державного інтересу ним не було залучено інших державних органів, зокрема, Державну екологічну інспекцію, яка є державним органом виконавчої влади у галузі охорони земель.

В скарзі прокурор зазначає про хибність такого висновку суду та намагається спростувати наявність у цього органу функцій, які дозволяють визначити цей орган як такий, що дійсно контролює сферу спірних правовідносин.

Однак, з позовної заяви та апеляційної скарги прокурора вбачається, що ним самим чітко не визначено, на захист якого саме інтересу держави ним подано позовну заяву, що і унеможливлює правильно визначити державний орган, який контролює сферу цього державного інтересу.

Прокурором одночасно вказується на декілька інтересів: порушення правового режиму використання земель водного фонду, порушення права на отримання орендної плати через передання землі в постійне користування, порушено право громадян на вільний доступ до узбережжя водних об»єктів, загроза забруднення водойми. При цьому, зазначається, що суспільним та публічним інтересом в даній справі можна вважати саме забезпечення охорони поверхневих водних об»єктів від забруднення та засмічення, погіршення умов водопостачання, завдання шкоди здоров»ю людей, погіршення умов існування диких тварин тощо.

Звідси, сам прокурор не може визначитись із органом, який контролює дану сферу діяльності - сферу державного інтересу.

Проте, колегія наголошує, що питання водних ресурсів знаходиться в віданні Державного агентства водних ресурсів, питання екології належить до компетенції Міністерства екології і природних ресурсів тощо.

Та прокурор має чітко визначитись з державним інтересом, визначити державний орган, до сфери діяльності якого належить цей інтерес, спрямувати цьому органу подання, отримати результат його розгляду та інформацію про вжиті заходи у визначений строк, та, встановивши, що цей орган відмовляється виступати на захист державного інтересу, який зазначається прокурором як порушений, тільки тоді може пред»явити позов самостійно з огляду на самоусунення такого органу або відсутність у нього повноважень на ініціювання судового захисту порушеного інтересу держави.

За наведених обставин, колегія погоджується з висновками суду про неналежну аргументації прокурором відсутності повноважень у інших органів державної влади, зокрема, у Державної екологічної інстанції щодо звернення до суду з позовами цієї категорії.

А ствердження прокурора у скарзі про відсутність такого органу, крім Кирилівської селищної ради, яка не може набути статусу позивача як порушник державного інтересу, не зосновані на перевірці прокурором наявності такого органу, його повноважень та його позиції до спірних правовідносин і порушень.

За таких підстав, колегія погоджується з висновками суду, що з урахуванням приписів ст. 56 ЦПК України, керівник Мелітопольської місцевої прокуратури не набув статусу по-зивача у даній справі.

Отже, як вбачається з матеріалів цієї справи, зі змісту позовної заяви, аргументації про протиправність дій відповідача, означеного предмету спору, описаного характеру спірних правовідносин, прокурор не навів суджень і аргументів, які б опиралися на об'єктивні дані й ілюстрували, що дії відповідача порушують чи зачіпають інтереси держави, а орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження із захисту інтересів держави чи територіальної громади, не здійснюють або неналежним чином здійснюють свої повноваження.

В аспекті фактичних обставин цієї справи, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, беручи до уваги спеціальне нормативне регулювання здійснення представництва прокурором у суді, можна підсумувати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що керівник Мелітопольского місцевої покуратури, звертаючись з даним позовом, не підтвердив статусу позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що при постановлення ухвали про повернення позовної заяви керівнику Мелітопольського місцевої прокуратури судом першої інстанції дотримані вимоги п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, а тому підстав для її скасування за наведеними у скарзі прокурора доводами не вбачає.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області Бандури Костянтина Валерійовича залишити без задоволення..

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: