Номер справи 623/4620/18
Номер провадження 2/623/219/2019
РІШЕННЯ

іменем України

18 січня 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С. В.

судового розпорядника Максименка Р. С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ізюмі цивільну справу № 623/4620/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності № 698, виданим 07.03.2006 року УЖКГ Ізюмського міськвиконкому. Відповідачі по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 її діти. Відповідачі зареєстровані в приналежному їй житловому будинку, але не мешкають в ньому з 2013 року, що підтверджується довідкою голови квартального комітету. Таким чином, відповідачі, перебуваючи на реєстраційному обліку за вказаною адресою чинять їй перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном. Той факт, що відповідачі зареєстровані в будинку порушує її права власника житла, позбавляє її можливості оформити субсидію, доводиться оплачувати комунальні платежі виходячи з кількості прописаних у даному будинку людей, що є скрутним.

Просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, особами, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, надали заяви про визнання позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до свідоцтва про право власності № 698 від 07.03.2006 року виданого УЖКГ Ізюмського Міськвиконкому позивачеві ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8)

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 були зареєстровані у вказаному житловому будинку, зі згоди власника 15.02.2006 року, як члени сім"ї позивача. (а.с. 10-11)

Згідно довідки голови квартального комітету № 14 ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, але не проживають з 2013 року. (а.с. 9)

Оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у зв'язку з користування цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачі втратили в установленому законом порядку право користування вказаним вище жилим приміщенням так як з 2013 року по день розгляду справи у суді в будинку не проживають.

Відповідачі порушують права позивача тим, що не знялися з реєстрації як такі, що не проживають і не користується жилим приміщенням.

В зв'язку з тим, що відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 не надано до суду заперечень проти позову, а позовні вимоги визнано в повному обсязі, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст.10, 11,12,13,19, 77,141, 258,263, 268, 273,274, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 такими що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Д. Бєссонова