Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/11979/17

провадження № 61-6511св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Хмельницький обласний наркологічний диспансер,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року у складі судді Карплюка О. І. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 13 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Купельського А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Хмельницького обласного наркологічного диспансеру про визнання недійсним висновку щодо результатів медичного огляду.

Позовна заява мотивована тим, що висновком Хмельницького обласного наркологічного диспансеру від 05 березня 2017 року встановлено перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що цей висновок складений з порушенням вимог спеціальних підзаконних нормативних актів, тому на підставі статей 203, 215 ЦК України він є недійсним.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив визнати недійсним висновок Хмельницького обласного наркологічного диспансеру від 05 березня 2017 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений відносно нього.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сам по собі висновок медичного огляду про визнання якого недійсним заявлено вимогу, не породжує для позивача будь-яких прав чи обов'язків і не стосуються визнання або заперечень прав позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що спірний документ містить інформацію, що підтверджує або спростовує перебування особи в стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом і за своєю правовою природою не може бути правочином в розумінні ЦК України, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та доводів апеляційної скарги про його недійсність.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду спору. Крім того, залишено поза увагою, що висновки щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння, складені з порушенням пункту 22 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 березня 2017 року було встановлено перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп'яніння.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішеннями, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до пунктів 3.15-3.16 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09 вересня 2009 року № 400/666, за результатами огляду на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, на підставі якого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Установлено, що ОСОБА_4, як водій транспортного засобу був направлений на медичний огляд працівником управління патрульної поліції в Хмельницькій області з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволення позову, оскільки сам по собі висновок медичного огляду про визнання якого недійсним заявлено вимогу, не породжує для позивача будь-яких прав чи обов'язків і не стосуються визнання або заперечень прав позивача. Зазначений документ може бути доказом на підтвердження перебування особи у стані наркотичного сп'яніння та прийняття певних рішень в т. ч. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв'язку з перебуванням його за кермом в стані наркотичного сп'яніння. Таким чином, як доказ у справі, такий висновок підлягає спростуванню саме у такій справі.

Доводи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк