ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 157/310/16-ц

провадження № 61-20284 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 березня 2017 року в складі судді Антонюк О. В. та на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року в складі колегії суддів Грушицького А. І., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 і просила визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину майна, набутого за час шлюбу з відповідачем, виділивши їй у натурі рухоме майно: набір меблів для кухні (кухонний гарнітур) вартістю 29 000 грн, електродуховку з газовим верхом вартістю 4250 грн, витяжку «Гореньє» вартістю 900 грн, морозильну камеру «Свізер» вартістю 2850 грн, шафу-купе вартістю 6100 грн, диван «Софійка» вартістю 4100 грн та м`яку частину «Кармен» вартістю 8400 грн, а всього майна на суму 55 600 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що за час перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали за спільні кошти майно загальною вартістю 103 714 грн.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, яке є предметом первісного позову, загальною ватістю 103 714 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 (відповідач за первісним позовом) є їх сином.

Майно, про визнання права власності та поділ якого заявила вимоги ОСОБА_1 , є спільним майном ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 .

Після смерті чоловіка все рухоме та нерухоме майно, яке належало їм як подружжю, вона прийняла в спадщину.

Указувала, що вони з чоловіком не зберігали чеки на придбане майно, оскільки не планували розлучатися, а тому докази на підтвердження факту придбання цього майна відсутні.

Уважала, що син та його колишня дружина не мають права на визнання права власності та поділ указаного майна, оскільки воно не є їх спільною власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцїі

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 березня 2017 року первісний позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності та виділено їй зі спільного майна подружжя в приватну власність набір меблів для кухні (кухонний гарнітур) вартістю 29 000 грн; сягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за її частку в спільному майні (побутових речах, меблях) у сумі 375 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із наявних у матеріалах справи доказів на підтвердження прав на спірне майно чи їх відсутності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 рокуапеляційні скарги представника позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відхилено, рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 березня 2017 року в даній цивільній справі залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову, а доводи апеляційних скарг правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Аналіз змісту касаційної скарги дає підстави для висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстнації в частині позовних вимог зустрічного позову не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на дану касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і до Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2005 року, який розірваний 13 травня 2013 року.

Під час перебування в шлюбі сторони придбали майно, а саме: кухонний гарнітур вартістю 29 000 грн, витяжку «Гореньє» вартістю 900 грн, пральну машинку «Електролюкс» вартістю 2950 грн, набір меблів для ванної кімнати вартістю 7200 грн, диван «Софійка» вартістю 4100 грн, шафу-купе вартістю 6100 грн та спальний гарнітур вартістю 8500 грн, загальна вартість якого становить 58 750 грн.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту набуття сторонами в спільну сумісну власність іншого майна, яке б підлягало включенню в обсяг спільного сумісного майна подружжя при вирішенні питання про його поділ, судам не надано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення в оскаржуваній частині не відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Для вирішення питання про поділ спільного майна подружжя мають значення такі обставини як обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерело та час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Правильним є висновок судів, що поділу підлягає лише майно, яке було придбане подружжям за час перебування в шлюбі й такий факт підтверджується належними та допустимими доказами.

Ураховуючи викладене, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову та поділу в рівних частинах того майна подружжя, щодо якого наявні докази, які підтверджують, що таке майно було набуте в шлюбі.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами доказів і незгоди з оскаржуваним судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук