Справа № 180/1893/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 листопада 2019 р.
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
26 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй належить будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування жилого будинку від 04.09.1997 року №2806.
У зазначеному будинку зареєстровані: син ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 .
ОСОБА_2 більше п`ятнадцяти років, а саме з 2004 року, не проживає за місцем реєстрації; ОСОБА_3 більше одинадцяти років, а саме з 2008 року, не проживає за місцем реєстрації; ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які зареєстровані у 2003 році, жодного дня не проживали за вказаною адресою. В будинку відсутнє будь-яке майно відповідачів. Відповідачі не являються наймачами або членами сім`ї наймача, будь-які домовленості або офіційні договори, угоди між нею, як власниками житла та відповідачами відсутні. Місце перебування відповідачів їй не відоме, оскільки вони про себе нічого не повідомляють, участі в утриманні будинку не приймають. Тому вона не має можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно.
Просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 . Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі.
Відповідачів, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідачів опубліковано 18 листопада 2019 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Представник виконавчого комітету Марганецької міської ради у судове засіданні не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідачі у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії яка порушує це право, а саме: визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору від 04 вересня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Єрьоменко Р.П., зареєстрованому у реєстрі за №2806 (а.с.7); копією витягу про державну реєстрацію прав ДОКП «Марганецьке БТІ» від 21.12.2012 року (а.с.8).
Відповідно до рішення Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки міста», вулиця Орджонікідзе перейменована на вулицю Трояндову.
У належному їй будинку зареєстровані: сама позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 15.10.2019 року, наданих на запит суду, з 20.06.2003 року ОСОБА_4 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28); з 23.10.2002 року ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29); з 06.03.2006 року ОСОБА_3 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30). ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - не значиться зареєстрованим (а.с.31).
Відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 значаться зареєстрованими у спірному будинку, однак фактично в ньому не проживають, участі в утриманні будинку не приймають, комунальні платежі не сплачують.
Внаслідок реєстрації в будинку відповідачів, позивач позбавлений можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений звернутись до суду.
Актом від 17 вересня 2019 року, затвердженого головою квартального комітету 8 кварталу Марганецької міської ради та підписами сусідів підтверджується, що зареєстрованими у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані, однак за вказаною адресою не проживають: з 2004 року ОСОБА_2 ; з 2008 року ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 - прописані, але проживали ніколи (а.с.4).
У судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мали можливість користуватися спірним житловим приміщенням, ніяких перешкод їм позивач не чинив, поважних причин для їх відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, відтак їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Так як відповідач ОСОБА_5 не значиться зареєстрованим згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, тому відносно нього у позові слід відмовити.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Внаслідок створених відповідачем перешкод, позивач позбавлений охоронюваного законом права користування власністю.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, дає суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку.
На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, визнавши ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 - слід відмовити, оскільки останній зареєстрованим не значиться.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, так як позивачка ОСОБА_1 ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року звільнена від сплати судового збору, з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі по 768,40 гривень, з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321,405 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,289,354-355 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовільнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула