ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 395/1401/18

провадження № 22-ц/4809/664/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2018 року, у складі головуючого судді Забуранного Р.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до Новомиргородського районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Новомиргородського районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай).

В обгрунтування позову вказував, що він працював в КСП «Нива» і був внесений до списку осіб, які мали право на отримання землі, однак з невідомих причин сертифікат на земельну частку (пай) так і не отримав.

Просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель КСП «Нива», розташованих в межах Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, розміром 4,55 умовних кадастрових гектарів.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, та вважає, що здійснено неправильне тлумачення обставин справи. В обгрунтування апеляційної скарги зазначав, що він набув право на земельну частку (пай), оскільки був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» та був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю від 24 травня 1994 року серії НОМЕР_1 . Вважає, своє право є порушеним з моменту відмови відповідача - Новомиргородської РДА Кіровоградської області у видачі сертифікату та фактичної відмови у посвідченні його права на земельну частку, яку отримав у формі листа від 21.08.2018 року.

Крім того, зазначив, що строк звернення до суду він не пропустив, оскільки такий повинен обраховуватися з 21.08.2018 року. Зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено момент порушення права позивача та невірно застосовано положення ЦК УРСР щодо перебігу строку позовної давності. Вважає, також невірним посилання суду на висновки рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2002 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, Новомиргородської райдержадміністрації Кіровоградської області про витребування сертифіката на право на земельну частку (пай) про те, що позивачеві було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Вважає, що предмет та підстава позову пред`явленого у 2002 році та позов у даній справі не є тотожними.

Крім того вказав, що органи місцевого самоврядування не уповноважені видавати сертифікат на право на земельну частку (пай). Вважає, що він набув право на земельну частку і таке право не може обмежуватися будь-якими строками. Відмова уповноваженого органу у посвідченні права не позбавляє звернення повторно з таким самим клопотанням, в тому числі після спливу строку позовної давності від дня відмови у посвідчення права.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд першої інстанції, відмовив у задоволенні позову у зв`язку із закінченням строку позовної давності пред`явлення позову до суду та відсутність жодних доказів про те, що такий строк порушений з поважних причин , з посиланням на ст.ст. 75,80 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 з 20.09.1993 року був прийнятий в члени КСП «Нива» згідно протоколу № 9 від 25.09.1993 року, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 9-11).

В членах КСП «Нива» перебував до 06.12.1995 року, в подальшому звільнився та був знову прийнятий до членів КСП 10.06.1996 року.

24.05.1994 року КСП «Нива» видано державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 , зареєстрований за №2, невід`ємним додатком до державного акта є список громадян - членів цього господарства, що мають право на земельну частку (пай).

До списку-додатку було включено ОСОБА_2 за № 87, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру в Новомиргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 24.11.2016 року за №Т-183/0-112/19-16 та копією державного акту на право колективної власності з додатком, списком членів КСП «Нива» (а.с. 7, 37,38).

Таким чином, позивачу стало відомо з 24.05.1994 року про те, що він включений до списку громадян - членів господарства, які мають право на земельну частку (пай),

Але ним не отримано сертифікату на виділену земельну частку (пай). Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 передбачало право на земельну частку (пай) особа набуває з підстав: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Частиною першою ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства.

Суд першої інстанції послався на постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в якій зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) (пункт 24).

Отже, позивач набув право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Нива», розміром 4,55 умовних кадастрових гектара, але не отримав документу, що посвідчує зазначене право.

Оскільки у позивача відсутній сертифікат про право на земельну частку (пай) він мав своє право лише отримати в судовому порядку.

Про наявність свого права на земельну частку (пай) в КСП «Нива» позивачу було відомо з 1994 року.

Суд першої інстанції встановив, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку лише 2018 році, хоча трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності Цивільним Кодексом України 2004 року, зокрема у 1997 році.

Судом було застосовано норми Цивільного Кодексу Української РСР, які діяли на час виникнення правовідносин.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з ч.1ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що право на позов у ОСОБА_2 виникло саме з 24 травня 1994 року, тобто з часу, коли він дізнався про те, що він включений до списку, а звернувся до суду у жовтні 2018 року ( більше ніж через 20 років) ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності і поважності такого пропуску не вказав.

Доводи апеляційної скарги, що про порушення свого права позивачу стало відомо лише з повідомлення Новомиргородської РДА у 2018 році є необгрунтованими.

Оскільки рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2002 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, Новомиргородської райдержадміністрації Кіровоградської області про витребування сертифіката на право на земельну частку (пай). Підставою для відмови у задоволенні позову став пропуск строку позовної давності (а. с. 58-59).

Суд першої інстанції правильно послався на те, що позивач звернувся до суду з позовом із закінченням строку позовної давності пред`явлення позову та на відсутність доказів про те, що такий строк порушений з поважних причин, з посиланням на ст.ст. 75,80 ЦК УРСР, а факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого цивільного права не довів.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

22.05.2019 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: О.А. Письменний

О.І. Чельник