КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/3188/16-ц головуючий у суді І інстанції: Саранюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сліпченка О.І., Мельника Я.С.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про розподіл ј частини будинку в натурі між співвласниками, визначення порядку користування земельною ділянкою та стягнення компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Ірпінської міської ради Київської області, третя особа на боці відповідача ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого майна на земельній ділянці та встановлення сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про поділ частини будинку в натурі між співвласниками та визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги, що йому та відповідачам у справі на праві спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2014, виданого Ірпінською міською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-3625, позивач є власником 1/8 частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд. Його право власності на цю частину будинку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_3 має право на 1/8 частину вказаного будинку, так як вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, і брата позивача, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та який був власником цієї частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2014, виданого Ірпінською міською державною нотаріальною конторою.

Попереднім власником зазначеної 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 Ірпені на підставі свідоцтва про спадщину був батько позивача ОСОБА_8 , який успадкував частину будинку після смерті його матері ОСОБА_9 , що була власником цієї частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 1967 року, посвідченого Ірпінською міською держнотконторою та зареєстрованого в БТІ м. Ірпеня 07.07.1967.

Відповідачка ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачці ОСОБА_10 належить на праві власності 1/4 частина вказаного будинку.

На час набуття матір`ю позивача права власності на 1/4 частину будинку (станом на липень 1967 року) між співвласниками цього будинку склався фактичний порядок користування будинком та земельною ділянкою, який існує до теперішнього часу.

За договором купівлі-продажу у користування матері позивача ОСОБА_9 та її сім`ї перейшли приміщення будинку 2-1 веранда, кухня площею 11,3 кв.м.; 2-2 житлова кімната площею 20,8 кв.м.; 2-3 житлова кімната площею 14,6 кв.м., сарай «Д», які становили квартиру АДРЕСА_2 та були розміщені на відокремленій земельній ділянці площею 271 кв.м.

Згодом батьками позивача була проведена перебудова, добудова до частини будинку і станом на теперішній час 1/4 частина будинку, 1/8 частина якої належить йому та право на іншу 1/8 частин у якої має відповідачка ОСОБА_3 , складається з приміщень 2-1 кухня площею 8,0 кв.м.; 2-2 коридор площею 12,0 кв.м.; 2-3 житлова кімната площею 14,9 кв.м.; 2-4 житлова кімната площею 20,8 кв.м.; 2-5 ванна площею 4,4 кв.м.; 2-6 котельня площею 4,8 кв.м., господарських будівель і споруд сараїв «В», »Г», вбиральні «Д», частини огорожі №4-5.

Належна відповідачці ОСОБА_4 1/2 частина будинку становить квартиру АДРЕСА_3 та складається з приміщень: 1-1 коридор площею 3,1 кв.м.; 1-2 ванна площею 4,0 кв.м.; 1-3 кухня площею 7,3 кв.м.; 1-4 житлова кімната площею 15,3 кв.м.; 1-5 житлова кімната площею 10,6 кв.м.; 1-6 житлова кімната площею 13,8 кв.м.; 1-7 житлова кімната площею 20,9 кв.м.; 1-8 кухня площею 11,9 кв.м.; 1-9 коридор площею 8,0 кв.м., а також надвірних споруд: вбиральні «Л», душу «З», зливної ями №8, частини огорожі №6-7. Вказана частина будинку розташована на земельній ділянці площею 600 кв.м. Також у користуванні ОСОБА_4 знаходиться самочинні сараї «И», «К».

У користуванні відповідачки ОСОБА_10 знаходиться квартира АДРЕСА_4 , яка складається з приміщень будинку 3-1 коридор площею 6,3 кв.м.; 3-2 житлова кімната площею 14,9 кв.м.; 3-3 житлова кімната площею 16,0 кв.м.; 3- 4 житлова кімната площею 11,4 кв.м.; 3-5 ванна площею 4,8 кв.м.; 3-6 туалет площею 1,5 кв.м., господарських будівель і споруд колодязя №1, частини огорожі АДРЕСА_4, самочинно збудованих сараїв «Н, «Т», гаража «Б». Ця частина будинку розташована на земельній ділянці площею 329 кв.м.

Фактично будинок має три відокремлені квартириі з окремими входами. Земельна ділянка розділена огорожами і в користуванні кожного із співвласників перебуває окрема частина земельної ділянки.

На доказ фактичного порядку користування будинком та земельною ділянкою наявні копії технічних паспортів на будинок за 1966, 1980, 1983, 1984, 1989, 1998, 2010 роки.

Спору з приводу користування будинком між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_10 не виникає. Порядок користування будинком між ними визначений і кожен користується відокремленою частиною будинку.

Водночас на протязі останнього часу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 виник спір щодо належності м у будинку конкретних приміщень, які становлять квартиру АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 відмовляється укласти з позивачем нотаріальний договір про порядок користування 1/4 частиною будинку, тому позивач хоче виділити в натурі належну йому на праві власності частину будинку, щоб припинити право спільної часткової власності на будинок.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги (25.05.2016, 26.03.2018 та 17.05.2018). Згідно останньої заяви про уточнення позовних вимог, позивач вказує, що відповідно до відомостей, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 зареєстроване за покійним чоловіком відповідача ОСОБА_3 , його братом ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка і має право на вказану частину будинку, однак свідоцтво про право на спадщину вона не отримувала і своє право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 у встановленому законодавством порядку не реєструвала.

Враховуючи наведене вважає, що прохальну частину його позовних вимог щодо розподілу в натурі 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 у вигляді конкретних приміщень між ним та ОСОБА_3 необхідно викласти в іншій редакції, а тому просив суд в порядку розподілу в натурі 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_3 за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №12656/16-43/385/386/18-43 від 31.01.2018 року

- виділити ОСОБА_2 у власність приміщення 2-1 площею 8,0 кв.м.; 2-2 коридор (частину) площею 9,0 кв.м.; 2-3 житлова кімната площею 14,9 кв.м., що становлять 10/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Визначити порядок користування земельною ділянкою площею 262 кв.м. між ним та ОСОБА_3 за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №12656/16-43/385/386/18-43 від 31.01.2018, за яким

- ОСОБА_2 , виділити у користування земельну ділянку площею 131 кв.м., в тому числі 46,6 кв.м. ділянка спільного користування, по лініях розподілу:

- від точки А1, по існуючій межі з квартирою №1 5,97 м в точку А;

- від точки А2 0,87 м в точку АЗ;

- від точки АЗ по лінії розділу будинку в точку БЗ;

- від точки БЗ 2,14 м в точку Б2;

- від точки Б2 9,94 м в точку Б1;

ОСОБА_3 виділити у користування земельну ділянку площею 131 кв.м., в тому числі 46,6 кв.м. ділянка спільного користування, по лініях розподілу:

- по точках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ВЗ, НОМЕР_3 , В5 по існуючій межі між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7

- від точки НОМЕР_4 - по лінії розділу будинку в точку ВЗ;

- далі, по стіні будинку в точку Б4;

- від точки Б4 3,98 м +1,2 м у точку Б5;

- від точки Б5 до бічної межі ділянки у точку Б6.

Ділянка спільного користування Б1-Б2-БЗ-Б4-Б5-Б6 площею 46,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір у сумі 1 887,00 грн.; витрати за проведення експертизи в сумі 5 284,80 грн. та комісію банку за перерахунок коштів по оплаті експертизи в сумі 52,85 грн..

У травні 2018 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Ірпінської міської ради Київської області, третя особа на боці відповідача, ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого майна на земельній ділянці та встановлення сервітуту, свої вимоги мотивує тим, що вона та ОСОБА_5 є співвласниками в рівних долях 1/4 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Вказує, що у спільній частковій власності зазначених в позові осіб перебуває весь будинок, а не якісь його окремі частини. В той же час в уточненій позовній заяві мова йде про поділ майна між двома співвласниками. Така вимога не відповідає ст. 367 ЦК України та не може бути задоволена. Також, що у матеріалах справи немає жодних доказів існування та оформлення відповідно до закону прав на земельну ділянку площею 262 кв.м., яку експерт розподілив у своєму висновку, та про розподілякої просить суд позивач за первісним позовом. Крім того, вона зверталась до відповідачів та Ірпінської міської ради з пропозиціями укласти договір сервітуту частини земельної ділянки, яка перебуває у власності Ірпінської міської ради та про поділ якої подано основний позов, для забезпечення її проходу до частини спільного будинку, яка належить їй та перебуває у його фактичному володінні та користуванні. Однак жодних відповідей від жодного із відповідачів позивач не отримав.

У зв`язку з вищевикладеним просить суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: сараї літ. В, Г, вбиральню літ. Д. Встановити безстроковий безоплатний сервітут щодо земельної ділянки площею 262 кв.м., який полягає у праві ОСОБА_1 на безперешкодний прохід через зазначену земельну ділянку з метою доступу до належної їй 1/8 частини будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про поділ частини будинку в натурі між співвласниками та визначення порядку користування земельною ділянкою,а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Ірпінської міської ради Київської області, третя особа на боці відповідача-1, ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого майна на земельній ділянці та встановлення сервітуту відмовлено.

ВиділеноОСОБА_2 у власність приміщення 2-1 кухня площею 8,0 кв.м.; 2-2 коридор (частину) площею 9,0 кв.м.; 2-3 житлова кімната площею 14,9 кв.м., що становлять 10/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Визначенопорядок користування земельною ділянкою площею 262 кв.м. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за другим варіантом висновку судової будівельно- технічної та земельно-технічної експертизи №12656/16-43/385/386/18-43 від 31.01.2018 року, за яким:

ОСОБА_2 , виділено у користування земельну ділянку площею 131 кв.м., в тому числі 46,6 кв.м. ділянка спільного користування, по лініях розподілу:

-від точки А1, по існуючій межі з квартирою №1 5,97 м в точку А;

-від точки А2 0,87 м в точку АЗ;

-від точки АЗ по лінії розділу будинку в точку БЗ;

-від точки БЗ 2,14 м в точку Б2;

-від точки Б2 9,94 м в точку Б1;

ОСОБА_3 виділити у користування земельну ділянку площею 131 кв.м., в тому числі 46,6 кв.м. ділянка спільного користування, по лініях розподілу:

-по точках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ВЗ, НОМЕР_3 , В5 по існуючій межі між квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7

-від точки НОМЕР_4 - по лінії розділу будинку в точку ВЗ;

-далі, по стіні будинку в точку Б4;

-від точки Б4 3,98 м +1,2 м у точку Б5;

-від точки Б5 до бічної межі ділянки у точку Б6.

Ділянка спільного користування Б1-Б2-БЗ-Б4-Б5-Б6 площею 46,6 кв.м.

Стягнутоз ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , судові витрати: судовий збір у сумі 1887 гривень; половину витрат на проведення експертизи в сумі 2642,40грн..

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Ірпінської міської ради Київської області, третя особа на боці відповідача-1, ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого майна на земельній ділянці та встановлення сервітуту відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та не відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 .. Вказує, що на момент винесення оскаржуваного судового рішення вона була співвласником ј частини житлового будинку, оскільки в судовому засіданні від 07.08.2019 року її представником були надані копії договорів дарування частини будинку та земельної ділянки від 12.06.2019 року, відповідно до умов яких ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5 право власності на належні останній частини в будинку та земельній ділянці. Звертає увагу, що не зважаючи на зазначені обставини, в рішенні суду першої інстанції ОСОБА_5 зазначено, як власника 1/8 частини будинку та Ѕ частини земельної ділянки, що не відповідає матеріалам справи. Вказує, що згідно даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, іншими співвласниками вказаного будинку є: ОСОБА_2 - 1/8 частка; ОСОБА_3 - 1/8 частка, успадкована після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 ; ОСОБА_4 - Ѕ частка. ОСОБА_6 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0368га кадастровий номер :01:053:0093, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_8 , спадкоємцями після якого є ОСОБА_2 , а також померлий ОСОБА_7 , спадкоємцем після якого є ОСОБА_3 .. Також зазначає, що у спільній частковій власності зазначених в позові осіб перебуває весь будинок, а не його окремі частки, проте в уточненій позовній заяві ОСОБА_2 мова йде про поділ майна між двома співвласниками і така вимога не відповідає статті 367 ЦК України. Звертає увагу суду на описову частину висновку експерта, оскільки в ній зазначено, що об`єктом дослідження була квартира АДРЕСА_5 та земельна ділянка площею 262кв.м , проте відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухоме майно такоє квартири не існує, а також в матеріалах справи відсутні жодні докази про існування та оформлення земельної ділянки площею 242кв.м, яку експерт розділив у своєму висновку.

ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Ірпінська міська рада Київської області, ОСОБА_4 відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений судом строк, не подали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем варіант розподілу ј частини спірного будинку не потягне зміни часток інших співвласників у праві власності на будинок, тому не будуть порушені права інших співвласників, зазначений варіант розподілу відповідає положеням статтей 367, 364 Цивільного Кодексу. Також зазначив, що права інших землекористувачів порушені не будуть у разі розподілу земельної ділянки за другим варіантом, який запропонував експерт, та він буде відповідати вимогам статті 120 Земельного кодексу України.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставина справи та вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що вимога ОСОБА_6 про встановлення земельного сервітуту є необґрунтованою, такою, що суперечить наявним у справі доказам і діючому законодавству, оскільки після набуття права власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 батьки ОСОБА_2 біля своєї частини будинку здійснили самочинне будівництво сараїв «В» і «Г». Однак, рішенням виконкому Ірпінської міської ради № 43а від 19.01.1981 року самочинне будівництво сараїв «В» і «Г» було узаконене. Вбиральня «Д» згідно інформації, що міститься в технічній документації на будинок за період 1980-2010 років, не є самочинним будівництвом.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч.2 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В справах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину, яка відповідає розміру часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток із присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У разі поділу жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона становить, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 та у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 161/5405/15-ц (провадження № 61- 2053св18).

В п.6 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №7 від 04.10.91р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, береться до уваги, що кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, виділ може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, а у п.7 даної постанови роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року N 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2014 року, виданого Ірпінською міською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-3625, ОСОБА_2 є власником 1/8 частини вказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд. Його право власності на цю частину будинку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до відомостей, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 зареєстроване за покійним чоловіком відповідача ОСОБА_3 , його братом ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка і має право на вказану частину будинку, однак свідоцтво про право на спадщину вона не отримувала і своє право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 у встановленому законодавством порядку не реєструвала.

Попереднім власником зазначеної 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 Ірпені на підставі свідоцтва про спадщину був батько ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , який успадкував частину будинку після смерті його матері ОСОБА_9 , що була власником цієї частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 1967 року, посвідченого Ірпінською міською держнотконторою та зареєстрованого в БТІ м. Ірпеня 07.07.1967 року.

ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину.

ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить ј частина будиноку АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами дарування та свідоцтвом про право на спадщину.

Між співвласниками цього будинку склався фактичний порядок користування будинком та земельною ділянкою, який існує до теперішнього часу.

Також судом встановлено, що будинок в натурі між співвласниками не розподілений.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що не присвоювалась адреса в спірному будинку квартирі АДРЕСА_2 , також відповідно Державного реєстру прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 спірного будинку не зареєстровано.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної , будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31.01.2018 року розділити квартиру АДРЕСА_5 між співвласниками (1/2 та 1/2 частки) технічно можливо при умові відступу від рівності часток співвласників. Можливі варіанти розділу квартири АДРЕСА_5 розраховані, описані в дослідницькій частині та зображені на схемах в додатку 2 до висновку на аркуші 1. Можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою квартири АДРЕСА_5 площею 262 кв.м у частках Ѕ та Ѕ розраховані і описані в дослідницькій частині та зображені на схемах в додатку З до висновку на аркушах 1 та 2.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, висновок експерта судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №12656/16-43/385/386/18-43 від 31.01.2018 року, оскільки експерт зробив висновок щодо можливості розподілу частини житлового будинку (квартири АДРЕСА_2 ) між двома співвласниками, при цьому не врахувавши, інших двох часток співвласників та поділив квартиру, яка не має статусу окремого об`єкту нерухомого майна.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість розподілу в натурі частки спірного будинку, не врахувавши положення закону про можливість розподілу в натурі всього будинку.

Крім того, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вищезазначеними положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував та не перевірив у позивача який спосіб захисту порушеного права він обрав, і при вирішенні даного спору керувався статтями 367 та 364 Цивільного Кодексу України, не звернувши увагу на те, що зазначені норми матеріального права є взаємовиключними.

Отже, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині розподілу в натурі частини будинку є безпідставними, не ґрунтуються на вимогаз закону та не підлягають до задоволення.

Земельна ділянка площею 1200 кв.м. для будівництва будинку АДРЕСА_6 ) АДРЕСА_1 рішенням виконкому Києво-Святошинської райради від 12 січня 1955 року була надана у безстрокове користування ОСОБА_12 , який був забудовником будинку на підставі рішення Києво-Святошинської райради від 04 вересня 1954 року.

Відповідно до технічних паспортів на будинок, починаючи із 1966 року між колишніми співвласниками будинку ОСОБА_13 , ОСОБА_9 і ОСОБА_14 був визначений порядок користування земельною ділянкою.

Як вбачається зі схеми земельної ділянки із технічного паспорта станом на 11.08.1966 року, в користуванні ОСОБА_13 (1/2 частина будинку) знаходилось 600 кв.м., ОСОБА_15 (яка подарувала свою 1/4 ОСОБА_9 ) - 271 кв.м., ОСОБА_14 (після якої право на 1/4 частину набула ОСОБА_10 ) - 329 кв.м. земельної ділянки.

Земельна ділянка ОСОБА_15 ( ОСОБА_9 ) була виморожена парканами, а ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , маючи у користуванні відокремлені ділянки, ще й спільно користувались проїздом загального користування.

Відповідно до схем земельної ділянки із технічних паспортів на будинок за період 1970-2010 років на проїзд загального користування існувати перестав, а земельна ділянка розділена між співвласниками будинку парканами, місце розташування яких не змінювалось на протязі багатьох років.

Так як спочатку мати позивача ОСОБА_9 , а після її смерті батько позивача ОСОБА_8 мали у відокремленому користуванні земельну ділянку площею 271 кв.м., а ОСОБА_2 та ОСОБА_7 прийняли спадщину після смерті батька, то до них згідно чинного законодавства перейшло право на користування цією земельною ділянкою в рівних частинах. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_3 .

Проведеними геодезичними вимірами встановлено, що на теперішній час площа земельної ділянки, що перебувала у користуванні батьків ОСОБА_2 і перейшла у його користування з ОСОБА_3 складає 262 кв.м. Різниця між площею землі 262 кв.м. замість 271 кв.м. виникла внаслідок проведення обмірів за допомогою сучасних більш точних геодезичних приладів.

Згідно другого варіанту висновку судової земельно-технічної експертизи №12656/16-43/385/386/18-43 від 31.01.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можливо виділити у користування земельні ділянки площею по 131 кв.м. кожному, 46,6 кв.м. - ділянка спільного користування, по лініях розподілу, що визначені експертизою, при цьому, право інших землекористувачів порушене не буде.

ОСОБА_10 мала у відокремленому користуванні земельну ділянку площею 329 кв.м., разом з переходом її права на 1/4 частину будинку до ОСОБА_6 перейшло право на користування земельною ділянкою вказаної площі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки, оскільки позивач має право на 1/8 частину будинку та земельної ділянки, а без виділу в натурі частки у спільній власності будинку, розподіл земельної ділянки між співвласниками є не можливим, оскільки порушить права іншого співвласника.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що житлове право та право користування земельною ділнкою позивача ОСОБА_2 не було порушено відповідачами.

Встановлено, що доступ до частини будинку ОСОБА_6 не обмежується, а також будь яких доказів неохідності проходу ОСОБА_6 через земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_16 та ОСОБА_3 , а також докази обмеження доступу до своєї частини будинку позивачем ОСОБА_6 не надані.

Враховуючи, що до ОСОБА_6 перейшло право власності на ј частину спірного будинку, до неї також перейшло право користування земельною ділянкою 329 кв.м., отже підстави для встановлення земельного сервітуту відсутні.

Рішенням виконкому Ірпінської міської ради № 43а від 19.01.1981 року самочинне будівництво сараїв «В» і «Г» було узаконене. Вбиральня «Д» згідно інформації, що міститься в технічній документації на будинок за період 1980-2010 років, не є самочинним будівництвом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що права ОСОБА_6 не були порушені відповідачами за зустрічним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність законних підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення зустрічного позову про знесення самочинного збудованого майна та встановлення сервітуту безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджені доказами.

Судові витрати у розмірі 2830,50 грн. сплачених при подачі апеляційної скарги підлягають стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України (т.2 а.с. 148).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у відповідності до до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про розподіл ј частини будинку в натурі між співвласниками, визначення порядку користування земельною ділянкою та стягнення компенсації у розмірі 105726 гривень 00 копійок скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про розподіл ј частини будинку в натурі між співвласниками, визначення порядку користування земельною ділянкою та стягнення компенсації у розмірі 105726 гривень 00 копійок відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2830,50 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набираєзаконної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцятиднів.

Повний текст постанови складено «04» грудня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЯ.С. Мельник
О.І. Сліпченко