Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 642/5886/12-ц

провадження № 61-30075св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивачі (відповідачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

відповідач (за первісним та зустрічним позовом) - Харківська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2016 року в складі судді Грінчук О. П. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , Харківської міської ради, в якому просять визначити порядок користування земельною ділянкою в житловому будинку АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток співвласників з урахуванням розташування житлових приміщень та надвірних споруд.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що їм належить по 1/3 частці вказаного житлового будинку. В житловому будинку літера "А" вони займають квартиру №3 приміщення 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, кв . 2 приміщення 2-2, 2-3, 2-4, 111, з надвірних споруд 1/2 частина льоху літера "Г", побудовані сарай та вбиральня. При цьому зазначили, що їх співвласниця ОСОБА_3 займає квартиру № 1, приміщення І, 1-3,1-4,1-5, тамбур, квартиру № 4 приміщення УІ , УІІ , 4-3,4-4 , з надвірних споруд 1/2 частка льоху літера "Г", сараї Е,Ж,И,З, вбиральня. Між ними, співвласниками домоволодіння виникають суперечки з приводу користування земельною ділянкою та надвірними спорудами.

ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Харківської міської ради, в якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та зобов`язати відповідачів привести земельну ділянку в стан до порушення прав, який існував з 1997 року, визначити порядок користування земельною ділянкою та стягнути з відповідачів на її користь 4 000,00 грн моральної шкоди.

Вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що власниками житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 (1/3 частка), ОСОБА_1 (1/3 частка), ОСОБА_3 ( 1/12 частка), ОСОБА_3 (1/12 частка), ОСОБА_4 (1/12 частка), ОСОБА_3 (1/12 частка). У 1997 році рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 19 березня 1997 року у справі за позовом ОСОБА_2 до попередніх співвласників був встановлений порядок користування земельною ділянкою. У 2013 році помер один із співвласників будинку, який був її чоловіком. Як тільки помер її чоловік, співвласники будинку почали чинити їй перешкоди у користуванні своєю власністю.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи № 9504 від 27 січня 2016 року. Першому співвласнику на 1/3 частину виділено в користування земельну ділянку площею 271 кв м. Так, як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 249 кв м. (271-51*1/3-15*1/3), у тому числі під забудовами. Другому співвласнику на 2/3 частини виділено в користування земельну ділянку площею 541 кв м. Так, як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 497 кв м. (541-51*2/3-15*2/3), у тому числі під будівлями. При даному варіанті необхідно першому співвласнику побудувати погріб. Границя розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки: - від лінії забудови по вулиці Серафімовича в місті Харкові , розділивши огорожу на відрізки з розмірами 3,40 м і 3,0 м далі по прямій лінії довжиною 5,05 м 9,22 м та 1,0 м потім повернув наліво по прямій лінії 2,78 м, далі повернув направо по прямій лінії довжиною 11,89 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на дві ділянки з розмірами 14,40 м і 6,87 м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному об`ємі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2016 року змінено в частині визначення порядку користування земельною ділянкою.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 згідно варіанту № 2 висновку судової земельно-технічної експертизи № 1697 від 21 серпня 2017 року, а саме:

частину земельної ділянки площею 59,0 кв м. та 22,0 кв м. залишено в загальному користуванні співвласників,

на спільну частку ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка становить 1/3, виділено в користування земельну ділянку площею 303 кв м., що на 37 кв м. більше, ніж припадає на ідеальну частку. Так як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 276 кв м., у тому числі під будівлями,

на спільну частку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка становить 2/3, виділено в користування земельну ділянку площею 495 кв м., що на 37 кв м. менше, ніж припадає на ідеальну частку. Так як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 441 кв м., у тому числі під будівлями.

Межа розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки:

- від лінії забудови по вулиці Серафімовича , розділивши огорожу на відрізки з розмірами 2,60 м і 3,80 м, далі по прямій лінії довжиною 8,40 м, потім повернув направо по прямій лінії довжиною 3,50 м, далі повернув наліво по прямій лінії довжиною 2,90 м, потім повернув направо по прямій лінії довжиною 9,70 м, далі повернув наліво по прямій лінії довжиною 1,50 м, потім повернув направо по прямій лінії довжиною 3,20 м до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на дві ділянки з розмірами 14,40 м і 6,87 м.

- ділянки загального користування вздовж житлового будинку до ділянки загального користування погребу літера "Г".

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 рокуОСОБА_3 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_3 , вказує, що суди, ухвалюючи рішення, не врахували, що рішенням суду від 19 березня 1997 року між попередніми співвласниками вже був визначений порядок користування спірною земельною ділянкою, внаслідок чого він є обов`язковим для їх правонаступників.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У березні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли заперечення, в яких вони просять рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 , витребувано справу із суду першої інстанції.

24 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судами встановлено, що спірною є земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14 січня 2014 року № 16102847 власниками житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 (1/3 частка) на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 1995 року; ОСОБА_1 (1/3 частка) на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року; ОСОБА_3 (1/12 частка) на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2000 року, ОСОБА_3 (1/12 частка) на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 2007 року; ОСОБА_4 , (1/12 частка) на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2000 року; ОСОБА_4 (1/12 частка) на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 2007 року.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 вересня 2012 заведено спадкову справу № 619/2012. 19 грудня 2012 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1253 зареєстровано заяву від імені: дружини померлого ОСОБА_3 про прийняття спадщини, також останньою вказано в заяві, що у померлого є діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які спадщину прийняли, так як на цей час були малолітніми.

01 березня 2013 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 184 зареєстровано заяву від імені батька померлого ОСОБА_7 про відмову від спадщини. 01 березня 2013 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 183 зареєстровано заяву від імені матері померлого про відмову від спадщини. Інших заяв не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Згідно рішення РВК Ленінського району № 1146 від 03 травня 1956 року по АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 798 кв м.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 19 березня 1997 року з урахуванням мирової угоди між співвласниками їм були виділені у користування земельні ділянки, що не відповідають ідеальним часткам, а саме: ОСОБА_2 , на 1/3 частину виділена земельна ділянка площею 209 кв м. та ділянка загального користування площею 43 кв м. (129*1/3) загальною площею 252 кв м. (209+43), що на 19 кв м. менше чим припадає, ОСОБА_8 на 1/3 частину виділена земельна ділянка площею 171 кв м. та ділянка загального користування площею 43 кв м. (129*1/3) загальною площею 214 кв м. (171+43), що на 57 кв м. менше чим припадає, ОСОБА_9 на 1/6 частину виділена земельна ділянка площею 161 кв м. та ділянка загального користування площею 43 кв м. (129*1/3) загальною площею 182,5 кв м. (161+21,5), що на 47,5 кв м. більше чим припадає, ОСОБА_10 на 1/6 частину виділена земельна ділянка площею 128 кв м. та ділянка загального користування площею 43 кв м. (129*1/3) загальною площею 149,5 кв м. (128+21,5), що на 14,5 кв м. більше ніж припадає.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 27 січня 2016 року встановити чи відповідає фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався між співвласниками, порядку користування земельною ділянкою визначеному рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 19 березня 1997 року не надається можливим, у зв`язку з відсутністю меж фактичного користування між землекористувачами земельної ділянки, які б були закріплені в натурі твердими межовими знаками, відсутністю на плані порядку користування земельною ділянкою до рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 19 березня 1997 року частково лінійних розмірів та не передбачені вимоги пункту 5.2 ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки и гаражи для легковых автомобилей. Сооружение транспорта»

Статтею 30 ЗК України від 1990 року у редакції 1992 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження, - будівлі та споруди.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Оскільки право власності на житловий будинок виникло у сторін в тому числі і до 01 січня 2002 року без застережень щодо долі земельної ділянки, що використовується для обслуговування житлового будинку, до спірних правовідносин застосовуються норми ЗК України від 18 грудня 1990 року у редакції 1992 року.

Згідно зі статтею 42 ЗК України від 18 грудня 1990 року громадяни, яким житловий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відповідно пункту 4 статті120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Апеляційний суд встановив, що згідно рішення РВК Ленінського району № 1146 від 03 травня 1956 року по АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 798 кв м.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що найбільш прийнятним другий варіант порядку користування, оскільки ним, на відміну від інших варіантів не порушується право ОСОБА_3 користуватися льохом «Г», співвласником якого вона є, та не позбавляє можливості облаштувати місце для паркування належного їй автомобіля.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність підстав для встановлення нового порядку користування спірною земельною ділянкою через наявність порядку користування цією земельною ділянкою, встановленого рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 19 березня 1997 року колегія суддів відхиляє, оскільки з часу ухвалення вказаного рішення суду відбулись зміни у частках співвласників спірного житлового будинку, що потребувало зміни порядку користування приналежною до нього земельною ділянкою. До того ж попередній порядок користування земельною ділянкою, як свідчить проведена у справі експертиза фактично не визначений, оскільки виділені у користування за цим порядком земельні ділянки між співвласниками житлового будинку не розмежовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_3 , колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2016 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель