САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5991/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06.02.2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є головним та єдиним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 після смерті мого батька - ОСОБА_5, що підтверджується Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради №312 від 19.10.2018р. В квартирі він проживає один та крім нього зареєстрованих осіб по вищевказаній адресі не має. 17 жовтня 2018 року йому не вдалося потрапити до квартири у звязку з тим, що на дверях було замінено замок. Після даного інциденту він звернувся до адвоката за правовою допомогою. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що власником квартири АДРЕСА_1 - став ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2003 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, зареєстрованого КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі №XXIV за реєстровим №48. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 21.08.2018 р. 27 серпня 2018 року власником квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_3, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 718, виданого 27.08.2018 р. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4. На запит адвоката було отримано відповідь від 25.10.2018 р. №3/9-5165, в якій зазначено, що за даними електронної бази департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири №21 за адресою: м. Дніпро, вул. Агнії Барто, буд.17. Таким чином, дані щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири АДРЕСА_2 у Департаменті житлового господарства Дніпровської міської ради відсутні, тобто, право власності у порядку приватизації нікому з громадян на дану квартиру не передавалося. ОСОБА_2 отримав право власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, яке ніколи не видавалося, тому не мав права «як власник» здійснювати відчуження вищевказаної квартири. Просив суд ухвалити рішення яким, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 26.03.2003 року, видане Виконкомом міської ради народних депутатів, зареєстроване КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі №XXIV за реєстровим номером №48, державну реєстрацію права власності якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 21.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, серія та номер:718, виданий та зареєстрований 27.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, скасувавши державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 21.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2003 року та державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 27.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2018 року.

31.10.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 26.11.2018 року на 15.00 год.

02.11.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позов було забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру №21, за адресою м. Дніпро, вул. Агнії Барто, буд.17, що належить на праві власності ОСОБА_3

В судове засідання представник позивача не зявилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву в якій підтримувала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є головним та єдиним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 після смерті його батька - ОСОБА_5, що підтверджується Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради №312 від 19.10.2018 р. (а.с. 7).

Згідно відповіді департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 25.10.2018р. №3/9-5165, за даними електронної бази департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири №21 за адресою: м. Дніпро, вул. Агнії Барто, буд.17 (а.с. 9).

Відповідно до відповіді КП «ДМБТІ» від 17.12.2018 року №19022 станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_3 КП «ДМБТІ» не проводилась, свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру для реєстрації до КП «ДМБТІ» ДОР не надавалось (а.с. 43).

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного право власності на спірну квартиру не оформлювалося.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2003 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів власником квартири АДРЕСА_4 зазначено ОСОБА_2

27 серпня 2018 року власником квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_3, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 718, посвідченого 27.08.2018 р. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 10)

Як вбачається з копії зазначеного договору, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2003 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, зареєстрованого КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі №XXIV за реєстровим №48. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 21.08.2018 р.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п.п. 5, 8, 10 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав, визначених законом, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину; підставою недійсності правочину може бути недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно п.10 Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Таким чином, не має підстав для витребування майна за правочином, оскільки право власності виникло у ОСОБА_2 на підставі свідоцтва, а у подальшому ним відчужено за договором купівлі продажу, правочин був укладений один. Таким чином, вимоги що полягають у визнанні недійсним свідоцтва про право власності та визнанні недійсним договору купівлі-продажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи вищенаведене, той факт, що позивач після смерті батька став єдиним квартиронаймачем, відповідачами в судовому засіданні будь-яких доказів на спростування вищезазначених обставин та підтвердження правомірності набуття права власності надано не було, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним свідоцтва про право власності від 26.03.2003 року та відповідно визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 718 від 27.08.2018 року.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути в рівних частках з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Оскільки позивачем відповідно до розрахунку суми судових витрат було сплачено 1409,60 грн. судового збору, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по 704,80 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215,216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4,5, 79-81, 141, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, іпн.) до ОСОБА_2 (м. Дніпро, вул. Слобідська, буд. 114, іпн.) та ОСОБА_3 (АДРЕСА_6, іпн.), третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (м. Дніпро, вул. Бородинська, буд.24, прим.3) про визнання правочину недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 26.03.2003 року, видане Виконкомом міської ради народних депутатів, зареєстроване КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі №XXIV за реєстровим номером № 48, державну реєстрацію права власності якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 21.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений та зареєстрований 27.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, скасувавши державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 21.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.03.2003 року та державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 27.08.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2018 року.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі по 704,80 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев