04.12.2019 Провадження № 2-п/331/57/2019
Справа № 331/2299/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.,

при секретарі Андрієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 18.12.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В :

01.10.2019 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 18.12.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хаймо Туріна 70 627 500 гривень.

За змістом статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяги днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Проте, що на розгляді в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до заявника, ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих коштів він не був обізнаний, оскільки не був належним чином повідомлений про її розгляд.

Про існування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 заявнику стало відомо лише 18 вересня 2019 року після того, як він отримав листа з ДВС з документами щодо примусового стягнення з нього грошових коштів на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18.

У той же день, 18 вересня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та наданням копії заочного рішення.

20 вересня 2019 року заявник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та отримав копію заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року, про що в матеріалах справи міститься відповідна відмітка.

З урахуванням зазначеного, та керуючись ч. 3 ст. 284 ЦПК України просить поновити йому пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18.

У позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог представником позивача - адвокатом Гришиним Я.В. було зазначено адресу за якою заявник зареєстрований, а саме: АДРЕСА_1 та адресу за якою він проживає: АДРЕСА_2 .

Проте, суд не звернув на це уваги та усі судові повістки були направлені лише на адресу, за якою зареєстрований заявник, а саме: АДРЕСА_1 .

Жодна судова повістка не була направлена на адресу за якою він мешкає, а саме: АДРЕСА_2 , та яка була відома суду.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист з судовою повісткою про виклик заявника ОСОБА_1 у судове засідання, який було направлено на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.57). Проте, за зазначеною адресою він не мешкає та ніколи не мешкав.

Вважає, що під час розгляду справи та ухваленні заочного рішення суд прийшов до помилкового висновку про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, оскільки він не отримував жодної судової повістки про виклик у судове засідання. Усі судові повістки були направлені на адресу за якою він не мешкав та поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Крім того, у заочному рішенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року суд помилково дійшов до висновку про те, що він був належним чином повідомлений про час га місце слухання справи, в т.ч. шляхом оголошення на сайті Судової влади України з огляду на те, що за змістом ч. 2 ст. 128 ЦПК України особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи з моменту опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, лише у тому випадку, коли її зареєстроване місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме.

Вважає, оскільки суду було відомо місце реєстрації та місце проживання заявника, а тому у суду взагалі не було правових підстав для публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому така публікація не може свідчити про належне повідомлення мене про розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вважає, оскільки у даній справі відповідач ОСОБА_1 не лише не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а взагалі не знав про те, що у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя на розгляді перебуває цивільна справа № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, а тому у суду не було правових підстав для ухвалення заочного рішення.

З урахуванням вищезазначеного, та оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, заявник ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатися правами передбаченими ч. 1 ст. 43 ЦПК України, а саме: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, з міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб та користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

По суті справи зазначає наступне.

Так, у позовній заяві представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гришин Я.В. зазначає про те, що ОСОБА_1 , 25.04.2012 отримав від Хаймо Туріна 1 500 000 євро в якості оплати за об`єкт нерухомого майна в Україні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . На підтвердження цього, ОСОБА_1 було складено розписку.

01.11.2012 року, ОСОБА_1 , отримав ще раз від Хаймо Туріна 750 000 євро в якості оплат за ремонт об`єкту по адресу: АДРЕСА_4 , на підтвердження чого ОСОБА_1 було складено відповідну розписку.

Висновком експерта встановлено, що рукописний текст німецькою мовою, дата та підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 01.11.2012 та у розписці від 25.04.2012 виконані ОСОБА_1 ..

У зв`язку з тим, що розписки складені ОСОБА_1 особисто, то це підтверджує факт отримання ним 2 250 000 євро.

Та оскільки а ні ОСОБА_1 , а ні ОСОБА_3 ніколи не володіли нерухомістю за адресою: АДРЕСА_4 чи АДРЕСА_4 , а тому грошові кошти отримані ним від Хаймо Туріна без жодної правової підстави та повинні бути негайно повернуті ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в повному обсязі.

Заявник ОСОБА_1 категорично не погоджується з доводами представника ОСОБА_2 - адвоката Гришина Я.В. оскільки, хоча розписки були написані ним особисто, проте грошових коштів у розмірі 1 500 000 євро та 750 000 євро, про які йде мова у розписках від 25.04.2012 року та від 01.11.2012, він не отримував.

На його думку, судом не було досліджено взагалі факт передачі йому Хаймо Туріном зазначених у розписках грошових коштів.

З цього приводу зазначає наступне.

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала кримінальна справа № 335/3466/14-к за обвинуваченням ОСОБА_1 та інших у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст.209 КК України.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 року у справі № 335/3466/14-к ОСОБА_1 та інших було визнано невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України та виправдано.

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 та інші обвинувачувались у вчиненні кримінальних правопорушень спрямованих на заволодіння грошовими коштами громадянина Австрії ОСОБА_2 під приводом придбання на ім`я останнього об`єктів нерухомості на території Запорізької області.

Так, під час розгляду вищезазначеної кримінальної справи Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було досліджено факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 500 000 євро та 750 000 євро, про які йде мова у розписках від 25.04.2012 року та від 01.11.2012 року, які додані до позовної заяви представником позивача - адвокатом Гришиним Я.В. та на яких ґрунтується позов.

Судом було встановлено, що дійсно, розписки від 25.04.2012 року та від 01.11.2012 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 500 000 євро та 750 000 євро були складені особисто ОСОБА_1 , проте не було доведено факту отримання ОСОБА_1 зазначених коштів виходячи з наступного.

Так, у розписці від 25.04.2012 року ОСОБА_1 вказує, що отримав від Хаймо Туріна 1 500 000 євро в якості оплати за об`єкт нерухомого майна в Україні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначений документ, як би складений у м. Відні в час отримання коштів.

Судом було встановлено, що особи за цією розпискою, які давали та отримували грошові кошти, 25.04.2012 року були в різних країнах та в цей день взагалі не зустрічалися. ОСОБА_1 був в Австрії, а ОСОБА_3 в Україні, а відтак зміст розписки суперечить дійсності.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що коштів ні у потерпілого, ні у довірених осіб не брав, через кордон коштів не перевозив.

Розписку написав, перебуваючи в Україні, на прохання Хаймо Туріна, для звітування перед податковими органами Австрії.

Хаймо Турін та його представник також заперечили обставини, що зазначені в розписці, вказавши, що ОСОБА_3 особисто, зазначених коштів, ОСОБА_1 не давав, при їх передачі присутній не був.

З розпискою від 01.11.2012 року ситуація аналогічна. Сторони у судовому засіданні не визнали зміст документа. ОСОБА_1 зазначав про те, що він не брав, а ОСОБА_3 з представником, - що особисто не давав коштів за вказаною розпискою. Знову ж, в момент складення та можливої передачі коштів ОСОБА_1 перебував в Австрії, а ОСОБА_3 в Україні. В цей день сторони не зустрічались і фізично це виключається.

За змістом розписок від 25.04.2012 року та від 01.11.2012 року не зазначено, що передача відбувалася через уповноважених осіб.

Крім того, суд прийшов до висновку про те, що органом досудового розслідування не встановлено можливої наявності суми коштів про якій йде мова у розпорядженні ОСОБА_2 .

Суд також звернув увагу на покази ОСОБА_2 , який спочатку зазначав, що кошти передавав не він, а ОСОБА_5 (на його прохання), що кошти не перевозились через державний кордон, а передавались комусь у м. Відні і що в такий спосіб відбувається їх легалізація, а потім зазначає про те, що саме він передавав грошові кошти в розмірі 1 500 000 євро ОСОБА_1 , що підтверджується розпискою.

Крім того, як вбачається з листів Міністерства доходів і зборів України від 04.12.2013 року №19025/5/99-99-18-03-04-16 та від 26.02.2014 року №4100/5/99-99-18-03- 04-16, згідно з інформацією митниць Міндоходів фактів декларування грошових коштів при перетинанні державного кордону України за період з 01.11 2011 року по 01.09.2013 року громадянином ОСОБА_1 або ОСОБА_6 не зафіксовано.

Докази на підтвердження зазначених обставин містяться в матеріалах кримінальної справи № 335/3466/14-к, яка на даний час перебуває на розгляді в Запорізькому апеляційному суді.

Вищезазначені обставини при розгляді Жовтневим районним судом м. Запоріжжя справи № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів не досліджувалися.

Разом з цим, вважає за необхідне зазначити про те, що представник позивача ОСОБА_2 у даній справі - адвокат Гришин Я.В., який звернувся до суду з позовом та був присутній у всіх судових засіданнях, брав участь при розгляді Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя кримінальної справи № 335/3466/14-к у якості представника потерпілого - Хаймо Туріна під час розгляду якої були встановлені вищезазначені ОСОБА_1 обставини, проте він приховав їх від суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням зазначеного та виходячи з того, що ОСОБА_1 не був присутній при розгляді Жовтневим районним судом м. Запоріжжя справи № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, оскільки взагалі не був належним чином повідомлений про її розгляд, а судом взагалі не досліджувалися обставини отримання ним від ОСОБА_2 грошових коштів, про отримання яких він заперечує, а тому вважає що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів підлягає скасуванню, а справу повинно бути призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

На підставі вищевикладеного просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Переглянути заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Мінніков В.В. підтримали заяву про скасування заочного рішення та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Гришин Я.В. у судове засідання не з*явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Міннікова В.В., дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ) РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_5 Австрія АДРЕСА_6 (Austria, АДРЕСА_7 , 1010, Jasomigottstrasse 4/4/16) 70 627 500 (сімдесят мільйонів шістсот двадцять сім тисяч п`ятсот) гривень.

Згідно частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з*явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе лише у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з*явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 судову повістку про виклик до суду не отримував та відповідно участі у розгляді справи не приймав, процесуальні права не реалізовував.

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя направляв рекомендованим листом судові повідомлення відповідачу у цій справі щодо розгляду відповідної справи на 07.05.2018 року на 09 год. 00 хв.; на 18.06.2018 року на 15 год. 15 хв.; на 09.07.2018 року на 16 год. 15 хв.; на 04.09.2018 року на 16 год. 00 хв.; на 10.10.2018 року на 15 год. 45 хв. та 17.12.2018 року на 15 год. 00 хв.

Ці судове повідомлення направлялися на поштову адресу, яка співпадає з адресою реєстрації відповідача відповідно до офіційної довідки адресно-довідкового підрозділу. При направленні зазначених рекомендованих листів Жовтневий районний суд м. Запоріжжя користувався послугами підприємства поштового зв`язку Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (далі -ПАТ «Укрпошта»). Однак конверти з повідомленнями повернулися на адресу суду першої інстанції з відміткою «за закінченням терміну зберігання»

Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В свою чергу частина 6 ст. 187 ЦПК України зазначає, що разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно із вимогою частини першої та другої статті 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Так, Верховний Суд в окремій ухвалі по справі № 761/15565/16-ц від 23 січня 2019 року звернув увагу пошти на необхідність доставки судових повісток адресатам згідно з вимогами процесуального законодавства.

Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зобов`язав Укрпошту привести процедуру направлення судових повідомлень рекомендованими листами, зокрема в частині відміток про причини їх невручення, у відповідність до вимог цивільного процесуального законодавства. Окрема ухвала з цього приводу у справі №761/15565/16-ц від 23 січня 2019 року.

Ані Закон про поштовий зв`язок, ані Правила не передбачають для судових повідомлень, направлених рекомендованим листом, довідки із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання», яка засвідчується підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля. Зазначене за своїм сутнісним змістом не є причиною невручення, а є причиною повернення. З зазначених норм права випливає, що у разі повернення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», мають зазначатись причини невручення, а не причини повернення такого рекомендованого листа.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , про існування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 заявнику стало відомо лише 18 вересня 2019 року після того, як він отримав листа з ДВС з документами щодо примусового стягнення з нього грошових коштів на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18.

18 вересня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та наданням копії заочного рішення.

20.09.2019 року ОСОБА_1 отримав копію згаданого вище заочного рішення суду і у встановлений законом строк подав заяву про його перегляд.

Згідно з ч. 1 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України ), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідач зазначає, що не з`являвся в судові засідання та не подав відзиву на позовну заяву з поважних причин, бо не отримував судової кореспонденції, а докази, на які спирається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи суд при розгляді цивільної справи та винесенні заочного рішення суду від 18.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Хаймо Туріна (Heimo ОСОБА_8 ) 70 627 500 (сімдесят мільйонів шістсот двадцять сім тисяч п`ятсот) гривень, керувався належним чином завіреними копіями письмових доказів, вивчених та оголошених в судовому засіданні а саме розпискою ОСОБА_1 , складеної на німецькій мові від 01.11.2012; розпискою ОСОБА_1 , складеної на німецькій мові від 25.04.2012; перекладом розписки ОСОБА_1 від 25.04.2012 на російську мову; перекладом розписки ОСОБА_1 від 01.11.2012 на російську мову; висновком експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в Запорізькій області від 30.01.2014Д/М42 та поклав ці докази в обґрунтування рішення.

Однак, заявником ОСОБА_1 долучено до матеріалів заяви копію вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 та інших було визнано невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України та виправдано.

У вироку суду зазначено, про те, що органом досудового розслідування ОСОБА_1 та інші обвинувачувались у вчиненні кримінальних правопорушень спрямованих на заволодіння грошовими коштами громадянина Австрії ОСОБА_2 під приводом придбання на ім`я останнього об`єктів нерухомості на території Запорізької області.

Так, під час розгляду вищезазначеної кримінальної справи Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було досліджено факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 500 000 євро та 750 000 євро, про які йде мова у розписках від 25.04.2012 року та від 01.11.2012 року, які додані до позовної заяви представником позивача - адвокатом Гришиним Я.В. та на яких ґрунтується позов.

При розгляді кримінальної справи, судом було встановлено, що дійсно, розписки від 25.04.2012 року та від 01.11.2012 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 500 000 євро та 750 000 євро були складені особисто ОСОБА_1 , проте не було доведено факту отримання ОСОБА_1 зазначених коштів.

Крім того, суд при винесенні виправдувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_1 та інших, прийшов до висновку про те, що: «зазначені обставини, що лягли в основу обвинувачення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, передача зазначених коштів не підтверджена належними та допустимими доказами, а відтак не підтверджено належними доказами факти заволодіння коштами потерпілого.» На даний час справа знаходиться на розгляді в Запорізькому апеляційному суді.

За таких обставин, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення суду є обґрунтованою та містить заперечення, які слід ретельним чином дослідити в судовому засіданні, що в свою чергу, може суттєво вплинути на прийняте судом рішення. Крім того, дійсно відповідач не отримував судової повістки та не був присутній в судовому засіданні і не мав можливості приймати участь у змагальному процесі.

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для скасування заочного рішення.

Із змісту ч. 1 ст. 284 ЦПК України вбачається, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з*явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 18.12.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі № 331/2299/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, скасувати.

Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Призначити розгляд цієї справи у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 05.03.2020 року 13 годині 30 хвилин.

Встановити відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, в якому викладаються заперечення проти позову.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання ( надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Зобов*язати відповідача одночасно із надісланням ( наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копію такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Роз*яснити, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Учасники процесу можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб адресою сторінки на офіційному веб порталі судової влади України: http://court. gov.ua/fair/sud0808.

Копію ухвали надіслати сторонам для відома та виконання.

У підготовче судове засідання викликати сторони по справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано суддею 04.12.2019 року.

Суддя: М.В.Антоненко