РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2312/19

провадження у справі №2/0285/898/19

20 листопада 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув, представник ОСОБА_1 ,

відповідача: представник не прибула,

третя особа: не прибула, представник не прибув,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив скасувати арешт належної позивачу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 17 лютого 2006 року серії АА № 550574.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що йому на праві власності належить 1/3 частина вищезазначеної квартири. Він має намір розпорядитись своїм нерухомим майном, подарувавши частку квартири своїй дочці. Постановою державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 17 лютого 2006 року серії АА № 550574 накладено арешт на належну позивачу 1/3 частину квартири. У відділі ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції перебували виконавчі провадження, боржником у яких був позивач, однак на даний час вказані виконавчі провадження закриті. Позивач звернувся до відділу ДВС Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції із заявою про скасування арешту на майно, однак в задоволенні такої заяви позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю правових підстав. Оскільки боргові зобов`язання у позивача та відкриті виконавчі провадження, у яких позивач є боржником, відсутні, то наявні підстави для скасування арешту належного на праві власності ОСОБА_2 майна.

У липні 2019 року начальник Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області подала відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що у відділ ДВС перебували на виконанні наступні виконавчі провадження:

1)ВП № 23310887 з виконання виконавчого листа № АЕ №16 від 20.02.1995 року, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей в розмірі ј всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.02.1995 року, але не менше 25% мінімального заробітку, яке завершено 13.05.2011 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення);

2)ВП № 36050348 з виконання виконавчого листа № 1-240 від 09.04.2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 9 350 грн., яке завершено 23.04.2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р., (чинною на момент проведення виконавчих дій) передбачено наслідки завершення виконавчого провадження у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, в рамках якого саме виконавчого провадження, постановою державного виконавця накладено арешт на належну позивачу 1/3 частину вищезазначеної квартири, оскільки згідно даних АСВП вбачається, що у відділі ДВС перебувало ряд виконавчих проваджень про стягнення боргів з ОСОБА_2 і встановити в рамках якого виконавчого провадження державним виконавцем була винесена постанова від 17 лютого 2006 року серії АА № 550574, не можливо, так як вказані виконавчі провадження знищені за закінченням 3-річного терміну зберігання. У відділі ДВС відсутні відомості про те, що борг та аліменти за даними виконавчими документами погашений в повному обсязі, і позивачем не додано належних доказів на підтвердження погашення заборгованості за вказаними виконавчими провадженнями. Правові підстави, визначені у ч. 4 ст. 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 2.06.2016 року, для зняття виконавцем арешту з майна боржника відсутні. Крім того, відділ ДВС не є належним позивачем у зазначеній справі, оскільки відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 3.06.2016 року № 5 відповідачами у таких категоріях справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (а.с. 30).

Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_3 - стягувача у ВП № 36050348 з виконання виконавчого листа № 1-240 від 09.04.2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 9 350 грн., яке завершено 23.04.2013 року (а.с. 58).

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі. (а.с. 90).

Представник третьої особи в судове засідання не прибула, просила проводити розгляд справи без їх участі, подала клопотання про закриття провадження у справі, оскільки позивач є боржником по виконанню вироку суду щодо відшкодування ним моральної шкоди в розмірі 9 350 грн., а законом для боржника встановлений інший порядок захисту його майнових прав, як сторони виконавчого провадження, шляхом подання до суду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Протокольною ухвалою суду у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено, оскільки у відділ ДВС виконавчі провадження, у яких боржником є ОСОБА_2 - закінчені та знищені за терміном зберігання, а Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повноважень виконавця щодо вчинення виконавчих дій у виконавчих провадження, провадження у яких закінчено, а тому ОСОБА_2 обрав належний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду із вказаним позовом згідно положень ст. 15, 16 ЦК України та ст. 19 ЦПК України (п. 28 Постанови Великої Палати ВС від 22 серпня 2018 року № 658/715/16-ц) (а.с. 63, 77).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позові з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 4 липня 1996 року (а.с. 7)

Вироком Новоград-Волинського міського суду Житомирської області від 29 грудня 2003 року, який набрав законної сили 30 березня 2004 року, ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 152 КК України на 8 років та ч. 2 ст. 153 КК України на 5 років; частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 9 350 грн (а.с. 78-83).

У Новоград-Волинському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області на виконанні перебували наступні виконавчі провадження:

1)ВП № 36050348 з виконання виконавчого листа № 1-240 від 09.04.2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 9 350 грн., яке завершено 23.04.2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) (а.с. 30, 33);

2)ВП № 23310887 з виконання виконавчого листа № АЕ №16 від 20.02.1995 року, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей в розмірі ј всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.02.1995 року, але не менше 25% мінімального заробітку, яке завершено 13.05.2011 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення) (а.с. 30, 32);

3)ВП № 59059905 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 138 грн. згідно постанови державного виконавця від 08.05.2019 року, проведених в межах виконавчого провадження ВП №36050348, та 11.05.2019 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із сплатою боржником у повному обсязі витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 138 грн. (а.с. 20, 22);

4)ВП № 59059764 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 935 грн. згідно постанови державного виконавця від 08.05.2019 року, винесеної в межах виконавчого провадження ВП №36050348, та 11.05.2019 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із сплатою боржником у повному обсязі виконавчого збору в розмірі 935 грн. (а.с. 26, 28).

У Гребеньківському районному відділ ДВС ГТУЮ у Полтавській області на виконанні перебувало виконавче провадження з виконання постанови № 320493, виданої ВДАІ Гребенківського району, Полтавської області від 24.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в розмірі 170 грн. та 27.04.2017 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боржником зазначеного штрафу у повному обсязі (а.с. 41, 42).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, постановою державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2006 року серія АА № 550574, накладено арешт на належну позивачу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . При цьому, у Єдиному реєстрі відсутні відомості в межах якого саме виконавчого провадження було винесено вказану постанову державного виконавця (а.с. 45).

На звернення позивача щодо зняття арешту з частини квартири, Новоград-Волинський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Житомирській області надав відповідь від 07.05.2019 року про те, що згідно бази АСВП відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 відсутні. Однак, попередні виконавчі провадження, які були відкриті відносно боржника ОСОБА_2 були завершені відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 та п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р. (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; та закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення). З цього випливає, що шкода, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачені. Тому, зняти арешт з майна, накладений на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2006 року серії АА № 550574, немає підстав (а.с. 4).

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2.06.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження ВП № 23310887 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей) виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження ВП № 36050348 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 9 350 грн.) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У частині четвертій статті 59 чинного Закону № 1404-VIII передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Жодної із зазначених підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна у даному випадку не було.

Доказів добровільного виконання позивачем вироку суду від 29 грудня 2003 року щодо сплати ним на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 9 350 грн. матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Оскілки виконавчий документ з виконання виконавчого листа № 1-240 від 09.04.2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 9 350 грн., був повернутий стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, а не до суду, тому відсутні правові підстави для зняття арешту з майна, передбачені ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Суд також враховує, що повернення виконавчого документа стягувачу не перешкоджає повторному зверненню його до примусового виконання (п. 17.4 Перехідних положень та ст. 433 ЦПК України).

Разом з тим, доводи представника ВДВС про те, що ВДВС не є належним відповідачем у вказаній справі з огляду на положення п. 2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки право позивача на володіння, користування та розпорядження майном обмежено саме постановою державного виконавця про накладення арешту на спірне майно, а тому суд вважає, що орган державної виконавчої служби є належним відповідачем у вказаній справі.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: ОСОБА_3 , про скасування арешту майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 21 листопада 2019 року

Суддя Т.Б. Сташків