РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарях Корніюк Т.О., Вараниці А.П.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

його представника - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представників ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області із позовом до своєї матері ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 385 634 гривень 23 копійок, витрачених ним на будівельні матеріали і роботи по будівництву і реконструкції квартири АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві приватної власності.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що зареєстрований та постійно проживає у цій квартирі. Квартира фактично становить більшу частину одноповерхового будинку із прилеглою до нього земельною ділянкою. 03 березня 2011 року відповідач на користь позивача склала заповіт, яким розпорядилась на випадок своєї смерті залишити йому вказану квартиру та земельну ділянку навколо неї. Сподіваючись на те, що у майбутньому вказана квартира перейде у його власність, позивач за власні кошти провів її добудову та реконструкцію. Із 2010 року розпочав ремонт ветхої стелі старої частини квартири, облаштував ванну кімнату, коридор, кухню, на подвір'ї збудував гараж на три автомобілі. Після складення заповіту у 2012 році ним за власні кошти в сумі 5634 гривень 23 копійок, на ім'я відповідача було виготовлено та отримано усю проектну та погоджувальну документацію щодо реконструкції та добудови. У відповідності до проекту облаштував кухню площею 9,5 м2, санвузол площею 4,9 м2, критий ганок площею 5,5 м2, три коридори загальною площею 35 м2. Перекрив дах квартири, утеплив зовнішні стіни, поштукатурив їх, розпочав будівництво мансардного поверху з балконом. На будівельні матеріали і монтажно-будівельні роботи витратив більше 380000 гривень. На час подання позову реконструкцію квартири не завершив.

Незважаючи на складений у 2011 році заповіт та попередню домовленість про перехід квартири у власність позивача, відповідач вирішила продати її або подарувати третім особам. До цього її спонукали брат позивача ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_7. Тому вважає, що може втратити кошти, які вкладав на проведення реконструкції квартири. Відповідач добровільно відмовляється компенсувати кошти вкладені позивачем у квартиру, а тому останній у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 385634 гривень 23 копійок.

У зв'язку із відсутністю чеків та квитанцій на придбання будівельних матеріалів та витрат на оплату роботи будівельників, одночасно у позовній заяві клопотав про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості пер конструкції та добудови.

Окремо від позовної заяви подав заяву про забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та земельну ділянку за тією ж адресою.

Ухвалами суду від 01 червня 2017 року відкрито провадження у справі, задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 Волинської області, та земельну ділянку площею 0,6325 га за тією ж адресою із забороною їх відчуження.

09 червня 2017 року в адресу суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву у відповідності до яких ОСОБА_3 не погодилась із позовом, вважає його безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. У запереченнях зазначила, що у 1993 році придбала житлову квартиру АДРЕСА_1, а тому є її власником. За технічним паспортом станом на 1992 рік її площа становила 51,9 м2 і складалась із приміщень: сіни, кухні і трьох житлових кімнат, а тому у 1993 році отримала дозвіл виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради на реконструкцію квартири та її добудову, при цьому зазначила, що жодних доручень про виготовлення дозвільної та технічної документації своєму сину ОСОБА_8 не надавала. Його твердження про те, що реконструкцію проведено виключно за його кошти не відповідає дійсності, оскільки протягом останніх шести років він повністю розпоряджався її пенсією та іншими заощадженнями, а крім позивача участь у ремонті та реконструкції квартири приймали інші її діти: син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_7, які також надавали свої кошти та будівельні матеріали. Сума, яку просить позивач стягнути значно завищена та відповідає вартості цілого будинку, а не ремонту квартири. Позивач самостійно не міг понести такі витрати, оскільки ніде не працює та доходів не має. В той же час підтвердила факт складення нею на користь позивача заповіту, однак вказала, що є власником даної квартири і вправі розпоряджатися нею на власний розсуд, а тому виявила бажання залишити її у спадщину усім трьом своїм дітям. Просила у задоволенні позову відмовити.

09 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 листопада 2017 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача у справі, призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі було зупинене. 11 квітня 2018 року у зв'язку із надходженням повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи, провадження у справі було відновлено. За клопотанням сторін в якості забезпечення доказів зобов'язано КП «Волинське бюро технічної інвентаризації» виготовити актуальну технічну документацію на квартиру, а також витребувано матеріали інвентаризаційної справи щодо неї. 13 червня 2018 року ухвалою суду повторно призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи, провадження у справі було зупинене та відновлене після отримання висновку експерта 10 січня 2019 року

26 лютого 2019 року із врахуванням отриманого висновку судової будівельно-технічної експертизи позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій він просив за тих же підстав стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти, витрачені на будівельні матеріали і роботи по ремонту, будівництву і реконструкції квартири АДРЕСА_3 та на огорожу земельної ділянки за даною адресою в сумі 262196 гривень, а також судові витрати.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав заявлених у позовній заяві. Позивач зазначив, що вкладав власні кошти у реконструкцію та ремонт квартири, оскільки сподівався, що у майбутньому після смерті матері вона перейде у його власність згідно заповіту. Між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було досягнуто усної домовленості про те, що позивач буде доглядати матір, а взамін йому залишиться квартира. Така домовленість надала йому підстави реконструювати будинок. В даний час його брат ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_7, не вклавши жодних коштів у квартиру, схилили пристарілу матір на свою сторону та намагаються позбавити його вказаної квартири. Вважає такі намагання своїх родичів несправедливими, а тому просив позов задовольнити повністю та стягнути із відповідача кошти, які він вклав у ремонт та реконструкцію вказаного житла.

Представник позивача також роз'яснив, що вкладаючи кошти у реконструкцію квартири, позивач придбавав будівельні матеріали, витрачав кошти на роботи квартири, яка належала його матері. При цьому відповідач, яка являлась власником квартири, безпідставно набувала вказане майно позивача (кошти, які були вкладені у реконструкцію) без достатньої правової підстави. А тому на підставі ч.3 ст.386 та ч.1 ст.1212 ЦК України ОСОБА_1 вправі вимагати відшкодування заподіяної йому шкоди та повернути належне йому майно, яке фактично безпідставно набуте відповідачем.

Опитана в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 своєї позиції щодо позову чітко виразити не змогла у зв'язку із поважним віком. Однак в судовому засіданні зазначила, що є власником квартири. Підтвердила те, що позивач брав активну участь у реконструкції квартири та витрачав для цього свої кошти на будівництво та ремонт, однак також вказала, що він повністю розпоряджався її пенсією, а крім того у проведенні реконструкції квартири брала участь її дочка ОСОБА_7, яка надавала для будівництва свої кошти, цемент та щебінь. Підтвердила те, що спочатку склала заповіт на позивача, однак потім його скасувала. Наміру продавати квартиру не має, однак хоче її поділити між своїми дітьми порівну. Син ОСОБА_9 спочатку проживав із нею, а потім приходив лише ночувати. Із початку 2017 року вона проживає разом із сином ОСОБА_4, оскільки у кімнаті, що знаходиться у її квартирі не створено умов для її проживання.

Представники відповідача ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 позов заперечили повністю. ОСОБА_4 в судових засіданнях підтвердив досягнення усної домовленості в родині про те, що позивач ОСОБА_1 буде доглядати матір, а взамін отримає після її смерті квартиру. При цьому він із сестрою не будуть мати жодних претензій на вказане майно. Однак позивач свого слова не дотримав, мати проживала у своєму будинку без належних умов, ОСОБА_1 її кімнату взагалі не облаштував. Позивач перейшов проживати до своєї дружини, а в будинок поселив сина, який за бабусею також не доглядав. Вказане призвело до того, що у лютому 2017 року він виявив матір лежачою на підлозі в безпорадному стані. На її тілі були синці, а руки й ноги обморожені, оскільки в її кімнаті опалення включеним не було. У зв'язку з цим він забрав проживати маму до свого дому. Крім того заперечив те, що позивач проводив реконструкцію будинку виключно за свої кошти. Вказав, що і він особисто, і їх сестра також брала участь у ремонтних роботах своїми коштами та матеріалами.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 позов також заперечила повністю з підстав заявлених у запереченнях. Не заперечуючи участі позивача у реконструкції та ремонтних роботах квартири, вказала, що жодного доказу витрачання власних коштів на ремонтні роботи позивач до суду не подав. За висновками проведеної експертизи встановлено приблизну вартість реконструкції, однак яка частка коштів була витрачена позивачем, а яка іншими членами родини, встановлено не було. Експертиза проводилась без жодних підтверджуючих документів про придбання матеріалів та витрат на роботи, а тому висновки про встановлення дійсної вартості робіт та витрачених матеріалів є неможливими. Також звернула увагу суду на продовження виконання ремонтних робіт позивачем після подання позову, що підтверджується наявними у справі технічними паспортами за 2017 та 2018 роки, що є неприпустимим з точки зору позиції сторін, оскільки відповідач йому дозволу на це не надавала, разом з тим вказані роботи та матеріали були включені експертом у висновок щодо вартості, а позивачем у ціну позову. Крім того вказала, що дії позивача, про які він вказує у своєму позові не дають підстав для створення спільної часткової власності та набуття ним частки у нерухомому майні відповідача, яка вправі на свій розсуд володіти, розпоряджатися та користуватися ним. У зв'язку з чим просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши позиції сторін опитавши заявлених ними свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив фактичні обставини справи, правовідносини, які виникли між сторонами, що регулюються наступними нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За поданими позивачем письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановлено наступні факти.

Копією технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за 24 січня 1992 року стверджується, що ОСОБА_3 є власником 56/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1, що становить квартиру НОМЕР_2 вказаному будинку. Загальна площа квартири на той час складалась із площі сін, кухні та трьох житлових кімнат і становила 51,9 м2 (а.с.5-6).

Копією реєстраційного посвідчення від 12 лютого 1992 року підтверджено, що ОСОБА_3 є власником квартири НОМЕР_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Копією рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 306 від 16 вересня 1993 року стверджується, що відповідачу ОСОБА_3 надано дозвіл до належної їй частини житлового будинку АДРЕСА_1 добудувати кладову і веранду і побудувати гараж (а.с.8).

Відповідною відміткою про реєстрацію місця проживання у копії паспорта громадянина України відповідача ОСОБА_3 серії НОМЕР_4, стверджується про те, що вона зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 із 09 жовтня 1992 року (а.с.13-14).

Натомість відповідною відміткою про реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_1 у копії його паспорта громадянина України серії НОМЕР_5, стверджується про те, що він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 із 12 березня 1996 року (а.с.9-11).

У відповідності до копії заповіту від 03 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла квартиру АДРЕСА_4 і земельну ділянку довкола неї за тією ж адресою позивачу ОСОБА_1 (а.с.15)

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, земельна ділянка, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_5, площею 0,0635 га, перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 (а.с.28).

Копіями квитанцій № 1410097 від 29 травня 2012 року та № 1410081 від 30 травня 2012 року стверджується про оплату відповідачем ОСОБА_3 коштів у розмірі 1987, 62 грн. за здійснення перед проектних робіт на реконструкцію квартири АДРЕСА_6, та 3646, 61 грн. за проект реконструкції вказаної квартири (а.с.16-17).

Копіями затвердженого КП «Володимир-Волинський місто проект» проекту реконструкції квартири АДРЕСА_7 стверджується, що його замовником була відповідач ОСОБА_3 (а.с.18-27)

Згідно висновку експерта № 8456-8457 судової будівельно-технічної експертизи від 14 грудня 2018 року, проведеної за клопотанням сторони позивача, визначена локальним кошторисом №1 прогнозна (імовірна) вартість будівельних матеріалів, робіт по ремонту, будівництву й реконструкції квартири АДРЕСА_1, та огорожі земельної ділянки за даною адресою, станом на час виконання експертизи з урахуванням обсягу, вартості матеріалів та затрат на оплату будівельно-монтажних робіт, проведених із 2012 року по даний час становить 262196 грн., в тому числі будівельних матеріалів 201581 грн., заробітної плати 60615 грн. За відсутності документів підтверджуючих періоди виконання робіт та придбання матеріалів встановити час виконання робіт, робіт по ремонту, будівництву й реконструкції квартири АДРЕСА_1 будівництву огорожі земельної ділянки за даною адресою, згідно їх Переліку поданого позивачем ОСОБА_1 не надається можливим. Вартість будівельних та витратних матеріалів, робіт по ремонту, будівництву й реконструкції квартири АДРЕСА_1 будівництву огорожі земельної ділянки за даною адресою, на час виконання робіт та придбання матеріалів встановити не надається можливим. Вартість будівельних матеріалів, робіт по ремонту, будівництву й реконструкції квартири АДРЕСА_1 будівництву огорожі земельної ділянки за даною адресою, на момент пред`явлення позивачем позову, тобто 29 травня 2017 року орієнтовно становить 222388 грн.

Опитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_11, яка проводила зазначену судову експертизу, пояснила, що при визначенні орієнтовної вартості робіт та матеріалів нею не брались до уваги скриті роботи (каналізація, електропроводка, тощо).

Інших письмових доказів позивачем до суду подано не було.

Опитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили пояснення позивача про те, що на прохання останнього брали участь у проведенні частини ремонтних робіт по реконструкції квартири АДРЕСА_8. Також зазначили, що їх роботу оплачував позивач. Однак в судовому засіданні не змогли вказати за чиї кошти їм оплачувалась вказана робота.

Також опитана в судовому засіданні як свідок дружина позивача ОСОБА_14 зазначила, що дійсно після складення відповідачем заповіту її чоловік за свої кошти та сили розпочав реконструкцію квартири матері. Їздив до ОСОБА_15 за будівельними матеріалами та обладнанням. Також підтвердила наявність усної домовленості між дітьми відповідача, за якою квартира після смерті матері повинна була відійти у власність ОСОБА_6, ОСОБА_4 взамін за це отримав від позивача 1500 доларів США, а ОСОБА_11 вимагала у ОСОБА_6 купити їй однокімнатну квартиру у місті Володимир-Волинському. При цьому зазначила, що звертала увагу позивачу на те, що передачу йому у власність квартири слід було оформляти договором дарування, а не заповітом. Також вказала, що брат та сестра позивача не брали жодної участі у ремонті та реконструкції квартири.

За клопотанням сторони відповідача опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначив, що є онуком відповідача та сином ОСОБА_7. Зазначив, що його мати перебуває на заробітках в Італії, де постійно проживає. Його мати брала активну участь у реконструкції та ремонті квартири бабусі: самостійно планувала будівництво, допомагала в цьому власними коштами, надавала будівельні матеріали, купувала піноблоки, пісок, цемент, дерево.

При оцінці поданих сторонами доказів за критеріями їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає недоведеними та не приймає твердження сторони позивача про наявність обов`язку відповідача відшкодувати позивачу вартість понесених ним витрат на реконструкцію та ремонт квартири своєї матері.

Зокрема, суд не приймає факт складення відповідачем заповіту на користь позивача, як визначену Законом підставу для виникнення у позивача будь-яких прав, а відповідно у відповідача будь-яких обов`язків щодо визначеного у заповіті майна.

У відповідності до норм, визначених Главою 85 ЦК України, заповіт є одностороннім правочином, який проявляється у формі особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Під спадкуванням за заповітом розуміють перехід прав і обов'язків померлого до осіб, зазначених ним у зробленому при житті розпорядженні на випадок смерті.

Відтак за життя заповідача, складений ним заповіт не позбавляє його прав та обов`язків по відношенню до визначеного заповітом майна, а разом з тим не призводить до виникнення таких прав і обов`язків у спадкоємця, визначеного у заповіті. Статтею 1254 ЦК України, визначено що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт та/або скласти новий заповіт.

Що стосується правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, то наявність складеного відповідачем на користь позивача заповіту не має жодного юридичного значення за життя першого, оскільки не тягне за собою перехід прав і обов`язків по відношенню до квартири АДРЕСА_9, не надає позивачу право володіти та розпоряджатися вказаним майном на свій розсуд.

Як встановлено у справі за наявними доказами, єдиним власником квартири АДРЕСА_10 є відповідач ОСОБА_3.

Відповідно до положень ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, суд також не приймає до уваги будь-які усні домовленості між дітьми відповідача щодо належної їй квартири, оскільки такі домовленості не створюють будь-яких юридичних наслідків, як для них самих, так і для відповідача.

В даному випадку, оскільки відповідач є єдиним власником квартири, вчинення будь-яких правочинів щодо неї є можливим виключно з її участю та за її волею.

В судових засіданнях сторонами не заявлялось про факти вчинення із відповідачем будь-яких інших правочинів щодо квартири, які тягнуть за собою можливість переходу права власності на неї чи інших майнових прав і обов`язків до позивача (дарування, купівлі-продажу, міни, укладення із відповідачем договору довічного утримання, тощо).

В той же час судом взято до уваги спеціальний характер правовідносин, які виникли між сторонами, адже вони є членами однієї сім`ї, оскільки поєднані родинними відносинами та спільним побутом. Відповідач є власником житлової квартири, а позивач членом її сім`ї. Відповідно правовідносини між ними регулюються також нормами цивільного та житлового законодавства, що встановлюють правовідносини між власником житла та членом його сім`ї, який проживає разом із ним в одному житлі з приводу користування таким житлом.

У відповідності до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

На підставі ч.3 ст.156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відтак чинним законодавством України передбачено обов`язок повнолітнього члена сім`ї власника житлового будинку (квартири), дбайливо ставитися до будинку (квартири), брати участь у витратах по їх утриманню та проведенню ремонту.

В той же час аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати про те, що здійснення покращень, в тому числі невід`ємних у формі добудови чи реконструкції житлової квартири, не відносяться до обов`язків члена сім`ї власника квартири, а є виключно його правом.

При цьому за загальним правилом член сім`ї власника квартири може реалізувати таке право за згодою власника квартири, оскільки лише останній може на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Із врахуванням оцінки фізичної неспроможності пояснень відповідача ОСОБА_3, частково наданих нею в судовому засіданні, суд схиляється до висновку про найбільшу ймовірність того, що більшість рішень та дій, які були пов`язані із ремонтом та реконструкцією належних їй житлових приміщень, відбувалися без попереднього погодження із відповідачем, однак за її мовчазної згоди в силу похилого віку та незадовільного стану здоров`я.

В будь-якому випадку позивачем у справі не подано жодного доказу того, що він погоджував із відповідачем предмет та обсяги проведення реконструкції; обсяги, якість та вартість використаних будівельних та інших матеріалів, виконаних робіт; домовлявся про розподіл витрат між ним та відповідачем щодо проведеного ремонту та реконструкції, тощо.

В цьому випадку законом не визначено обов`язку власника будинку (квартири) відшкодовувати вартість покращень житла, яке створене членом його сім`ї. На переконання суду таке відшкодування може відбуватися лише у разі, якщо воно було обумовлене договором між сторонами.

Сторонами у справі не було доведено наявності будь-яких договірних зобов`язань з приводу проведення невід`ємних покращень квартири АДРЕСА_10.

За доводами позивача ОСОБА_1, він самостійно прийняв рішення та взяв на себе ініціативу щодо проведення невід`ємних покращень житла, яке фактично належало на праві власності його матері, усвідомлюючи та сподіваючись на те, що у майбутньому вказана квартира перейде йому у власність за заповітом після смерті матері.

Надаючи оцінку доводам позивача, оскільки заповіт не створює будь-яких передумов для переходу прав та обов`язків до спадкоємця за життя спадкодавця, і позивачу про це було достовірно відомо, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1, приймаючи рішення про здійснення невід`ємних покращень у квартирі матері, діяв виключно за власною ініціативою у власних інтересах та на власний ризик.

При цьому суд також враховує, що відповідачем у справі ОСОБА_3 не вчинено жодної дії, яка б надавала підстави позбавити позивача ОСОБА_1 та членів його сім`ї права користування вищевказаною квартирою, а відповідно вони і надалі продовжують самостійно користуватися житлом, а в той же час і тими невід`ємними покращеннями, які, як переконує позивач, він здійснив у квартирі власними силами чи коштами. Відповідач на час розгляду справи із лютого 2017 року проживала у іншого свого сина ОСОБА_4

Із врахуванням визначеного обов`язку позивача брати участь в утриманні та ремонті квартири, в якій він проживає, а також визначеного права позивача брати участь у покращенні вказаного житла, суд не погоджується із доводами представника позивача про те, що відповідачем в ході проведення невід`ємних покращень її житла, проводилось набуття майна (коштів) позивача без достатньої правової підстави, що створює її обов`язок повернути йому такі витрачені кошти на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Усі можливі дії позивач вчиняв за власною ініціативою та без погодження із своєю матір`ю, яка є власником квартири та відповідачем у справі, а тому суд не вбачає підстав для виникнення її обов`язку відшкодувати позивачу кошти, які він витрачав на проведення ремонтних робіт та реконструкцію.

Про такі дії позивача також свідчать і розбіжності у технічних паспортах щодо зазначеної вище квартири за 2017 та 2018 роки.

Зокрема, наявною у матеріалах справи копією технічного паспорта щодо квартири АДРЕСА_11, який було виготовлено 10 травня 2017 року (а.с.130-133) стверджується, те, що прибудова «А3» перебуває у 40% стані готовності, у ній не відображено жодних вузлів та споруд.

Позов у справі подано до суду 29 травня 2017 року.

В ході виготовлення технічного паспорта 15 травня 2018 року на цю ж квартиру (а.с.142-148) встановлено 100% стан готовності прибудови «А3», встановлення у ній туалету, душової кабіни, а рік побудови у характеристиці будівель відображено «2017».

Вказаний факт підтверджує те, що позивач всупереч волі власника житла продовжив виконання будівельних робіт вже після подання до суду позовної заяви про стягнення з неї коштів.

Проведені позивачем роботи та витрачені матеріали після подання позовної заяви також були включені експертом до висновку, яким було розраховано приблизну вартість робіт і ціну позову, що також є безпідставним.

Разом з тим при прийнятті рішення у справі суд зважає і на те, що позивачем не було подано жодного доказу витрачання ним як власних, так і будь-яких інших коштів в якості фактичних витрат за будівельні матеріали і роботи по будівництву і реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Проведеною у справі судовою будівельно-технічною експертизою встановлено приблизну вартість усіх будівельних матеріалів і робіт по будівництву і реконструкції квартири, однак вказаний висновок експерта не встановлює частки витрачених коштів кожним членом родини ОСОБА_4 та здійснений без жодного підтверджуючого документа.

Позивачем не представлено до суду жодної квитанції, чеку, фактури чи іншого документу, яким би засвідчувалися факти придбання ним будівельних матеріалів чи іншого обладнання для ремонту чи реконструкції квартири, в якій проживає. Так само не представлено жодного договору підряду, акту здачі-приймання виконаних робіт, кошторису, тощо, якими б міг довести факт замовленням та оплату ним хоча б однієї із робіт у цій же квартирі.

У відповідності до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням того, що позивач не подав жодних доказів щодо проведення ним за власні кошти ремонту і реконструкції квартири АДРЕСА_1, а також не довів правової підстави обов`язку відповідача відшкодувати їх йому, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем в судовому засіданні його позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-79, 81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 07 березня 2019 року.

Головуючий (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер