Справа № 279/4590/18
Номер рядка звіту 45
номер провадження 2/279/1878/18
РІШЕННЯ
"18" січня 2019 р.
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником будинку №110 по вул.Корольова в м.Коростені. На даний час в будинку зареєстрований чоловік її доньки, відповідач по справі ОСОБА_2, хоча фактично за вказаною адресою він не проживає понад сім років. Вказала, що добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, томупросила постановити рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням.
Позивач позов підтримала.
Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити та врахувати, що він є власником 1/3 частки спірного житлового будинку та земельної ділянки розташованої біля нього, яку він успадкував після смерті своєї дружини.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.
Підстави втрати права користування житлом визначені ст.405 ЦК України.
Відповідно до зазначеної норми закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2016 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі ОСОБА_1 являється власником 1/3 частки земельної ділянки площею 0.0850 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в м.Коростені по вул.Корольова, 110. Згідно технічного паспорту на вказаний житловий будинок технічна інвентарізація проведена КП Коростенське міжміське бюро технічної інвентарізації Житомирської обласної ради та видано на 1/3 частки житлового будинку на імя позивача, ОСОБА_1.
За даною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2, хоча фактично він за цією адресою не проживає з 2011 року.
Ці обставини підтверджені актом від 18.09.2018 року.
Разом з тим, з наданих відповідачем письмових доказів слідує, що власником іншої 1/3 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами є ОСОБА_2, відповідач у справі. Належна відповідачу частка житлового будинку дісталась останньому після смерті його дружини ОСОБА_3, яка померла 02.05.2011 року.
Належність відповідачу 1/3 частки житлового будинку №110 з надвірними будівлями та спорудами по вул.Корольова в м.Коростені та земельної ділянки розташованої біля нього підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.01.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).
Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Отже, оскільки відповідач являється власником 1/3 частки спірного житлового будинку, відповідно до вказаних вище норм закону він не може бути позбавлений права на дане житло.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.4,12,81,247,263-265 ЦПК України, ст.ст.317,319,321,391,405 ЦК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, м.Коростень, вул.Корольова, 110.

Суддя : Невмержицька О.А.