Житомирський апеляційний суд
Справа №287/355/19 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №287/355/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття та додаткових коштів на утримання неповнолітньої дитини, викликаних особливими обставинами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Ковальчука М.В. у м. Олевську,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , з якого просила стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також додаткові кошти в сумі 1 000 грн. на утримання сина, що викликано винятковими обставинами, до видужання останнього. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 09 жовтня 2010 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу має неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося, шлюбні відносини фактично припинені. Наразі вона із сином проживає окремо у місті Олевську . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча таку можливість має, оскільки працює та отримує заробітну плату. Син перебуває на її утриманні, але самостійно матеріально утримувати дитину вона не спроможна, угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто. Син є інвалідом з дитинства, а тому потребує додаткових коштів на утримання.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 2/4 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2019 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, визначивши розмір аліментів в ј частині від його доходу. Зазначає, що позивач просила стягувати аліменти в ј частині від його доходу, позовні вимоги не змінювала. Рішення суду не містить обґрунтування збільшення розміру стягнутих аліментів до 2/4. Зазначає, що визнав позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі ј частини доходу. Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог. Отримуючи аліменти в розмірі ј частини його доходу, позивач отримуватиме грошові кошти навіть у більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Виходячи із засад диспозитивності, суд не перевіряє рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзаци перший та другий частини другої ст.182 СК України).

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 09 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 11 березня 2011 року серії НОМЕР_1 сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

Медичними довідками, які містяться у матеріалах справи, підтверджується, що малолітньому ОСОБА_4 29 жовтня 2012 року встановлено діагноз синдром дауна, каріотип 47ХУ (а.с.11-14). Хлопчику рекомендовано спостереження у лікарів педіатра та кардіолога, профілактика інфекційного ендокардиту, медикаментозне лікування.

Сторонами не заперечується те, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 , місце проживання якої 14 лютого 2019 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги - погодився сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ј частини своїх доходів до досягнення сином повноліття. У стягненні додаткових витрат на дитину просив відмовити. Зазначав, що аліментів буде цілком достатньо на утримання дитини. Враховуючи стан здоров`я сина, погоджувався нести документально підтверджені додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та відновленням дитини, але позивач таких доказів суду не надала. Зазначав, що надає матеріальну допомогу на утримання сина, у підтвердження чого надав копії банківських квитанцій про перерахунок коштів на ім`я ОСОБА_1 . Так, квитанцією від 30 жовтня 2018 року підтверджував поповнення карткового рахунку ОСОБА_1 на суму 502,51 грн., від 20 листопада 2018 року - на суму 1 005,03 грн., від 07 грудня 2018 року - на суму 603,02 грн. та від 22 січня 2019 року - на суму 1 005,03 грн.

Згідно із довідкою про доходи за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року середня заробітна плата ОСОБА_2 становить 11 336,07 грн. (а.с.29).

Середня заробітна плата ОСОБА_1 становить 3 863,75 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 01 квітня 2019 року (а.с.39).

За таких обставин, урахувавши матеріальний стан позивача, відповідача, вік і стан здоров`я дитини та її право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання в розмірі 2/4 частки від заробітку (доходу) відповідача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки під час розгляду справи встановлено, що відповідач є працездатною особою, на утриманні інших осіб не має, а тому суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів у частці від заробітку відповідача, як того просила позивач, та визначив розмір частки аліментів на дитину, враховуючи матеріальне положення сторін, потреби дитини та її стан здоров`я.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, а тому таке в оскарженій частині залишається без змін відповідно до положень ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.