Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/8736/15-ц
У Х В А Л А

іменем України

02.12.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква справу за заявою ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2019 року заявник ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи тим, що рішенням суду Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 року у справі № 357/8736/15-ц з нього стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 467961,54 грн.

Ріщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області набрало законної сили.

Виконавчий лист за № 2/357/46/16 був виданий 31.05.2016 року.

10.06.2016 року Постановою державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області було відкрито виконавче провадження по даній справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1). ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2). щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.

3). стихійне лихо. інші надзвичайні події тощо.

Так, враховуючи, що він є фізичною особою підприємцем та має незначні доходи, часто хворіє, нещодавно похоронив свою матір, яку доглядав та утримував, просив відстрочити виконання рішення суду, оскільки не має змоги виконати його одразу в повному обсязі щоб це не ускладнило майновий стан його та його родини. Просив відстрочити виконання судового рішення до 19.11.2020 року.

Згідно ч. 2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою судді від 20.11.2019 року заява ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу була прийнята до розгляду та відкрито провадження. Призначено судовий розгляд заяви на 02.12.2019 року о 17 год. 00 хв.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду заяви повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду та просив відмовити в її задоволенні.

Неявка заявника не є перешкодою для вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду.

. Суд, вислухавши думку ОСОБА_1 , дослідивши заяву разом із додатками, оглянувши матеріали цивільної справи № 357/8736/15-ц № провадження 2/357/46/16 приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Виходячи із вимог даної норми, відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 року у цивільній справі № 357/8736/15-ц № провадження 2/357/46/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, постановлено уточнений позов задовольнити. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 200000,00 грн. та 50000,00 грн., 3% річних з простроченої суми у розмірі 18246,54 грн. та суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 199715,00 грн., всього 467961 (чотириста шістдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 54 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 50000,00, 3 % річних з простроченої суми у розмірі 3649,31 грн. та суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 39943,00 грн., всього 93592 (дев`яносто три тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн.. 31 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3654 ( три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.. 00 коп.

Відповідачем ОСОБА_2 зазначене рішення було оскаржено до Апеляційного суду Київської області.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31.03.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в частині стягнення судового збору скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по 1827 грн. кожному. У решті рішення залишено без змін.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 року у справі № 357/8736/15-ц № провадження 2/357/46/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу набрало законної сили 31.03.2016 року.

10 червня 2016 року на підставі виконавчого листа 2/357/46/16, виданий 31.05.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було відкрито виконавче провадження старшим державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Ковальчевським Андрієм Ігоровичем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 467961,54 грн.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Звертаючись до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення, ОСОБА_2 , як підставу для такого відстрочення зазначив, що він є фізичною особою підприємцем та має незначні доходи, часто хворіє, нещодавно похоронив свою матір, яку доглядав та утримував, а виконання рішення одразу і в повному обсязі поставить його та членів його сім`ї у скрутне матеріальне становище.

Разом з тим, заявник не надав жодного доказу на підтвердження свого скрутного матеріального становища, не надав відомості про свій реальний дохід, про стан свого здоров`я та інші докази, які підтверджували б винятковість причин неможливості сплати кошти за рішенням суду.

Посилання ж заявника як одну з підстав відстрочення виконання судового рішення на те, що він нещодавно поховав матір, яку доглядав та утримував, взагалі не може бути прийнята судом до уваги. Згідно наданої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.02.2018 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з заявою до суду ОСОБА_2 звернувся в листопаді 2019 року.

Отже, заявником не надано жодних доказів, які б підтверджували підстави для відстрочення виконання судового рішення та обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду, суд виходить із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, яке набрало чинності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заяви про відстрочення виконання судового рішення та про відмову у задоволенні заяви.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 18, 81, 260, 353, 435 ЦПК України, ст. 129 Конституції України, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 02 грудня 2019 року.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов