Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/533/18
Провадження № 22-ц/810/129/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Гаврилюка В. К., Карташова О. Ю,

за участю секретаря Вовчанської С. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача - Малервейн Марина Семенівна,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Ковтун Любов Яківна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. 15.06.2018 року в м.Лисичанську

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі договору б/н від 09.11.2012 року відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві відповідач ОСОБА_4 підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.12.2017 року за останньою утворилась заборгованість в сумі 46114,88 грн, яка складається з: 254,54 грн - заборгованість за кредитом, 38148,40 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5039,80 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн- штраф (фіксована частина), 2172,14 грн - штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості та сплачені судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15.06.2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.11.2012 року в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 254,54 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 38148,40 грн, заборгованості за пенею - 650 грн відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.11.2012 у вигляді заборгованості за пенею та штрафами у загальному розмірі 7061 грн відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовна давність до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» сплила 13 червня 2017 року, а відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, у зв`язку з цим суд відмовив позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 254,54 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 38148,4 грн, пені в розмірі 650 грн на підставі спливу строку позовної давності.

Відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією 5039,80 грн - 650 грн = 4389,80 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн і штрафу (процентна складова) - 2172,14 грн суд першої інстанції мотивував порушенням позивачем ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на прийняття судом першої інстанції рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що своїм підписом у заяві відповідач ОСОБА_5 підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2017 року має заборгованість - 46114,88 грн, яка складається з: 254,54 грн - заборгованість за кредитом, 38148,40 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5039,80 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн- штраф (фіксована частина), 2172,14 грн - штраф (процентна складова).

Щодо строку позовної давності скаржник зазначив наступне.

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі- зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Вказана позиція висловлена у постановах Верховного суду від 06.03.2018 року у справі №2120/12694/12, від 21.03.2018 року у справі № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року у справі № 332/3802/14-ц.

09.11.2012 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/16, тобто до 30.04.2016 року.

Оскільки строк дії картки встановлено до 30.04.2016 року, а з позовом Банк звернувся до суду 25.01.2018 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено.

Нарахування пені забороняється з 14.04.2014 року відповідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII, а суми, що були нараховані до 14.04.2014 року підлягають стягненню. Станом на 05.04.2014 року відповідачу нараховано пеню в розмірі 650 грн, а тому зазначена сума підлягає стягненню. Штраф (фіксовану частину)- 500 грн Банк нарахував відповідачу ще в липні 2013 року.

Таким чином положення ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII не можуть бути застосовані до вимог Банку щодо стягнення штрафів по кредиту.

Представником відповідача Ковтун Л. Я. наданий відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», в якому зазначено, що рішення суду ухвалено законно, відповідно діючому законодавству та практиці Верховного Суду, тому просить залишити апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» без задоволення, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15.06.2018 року без змін.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується отриманими останніми поштовими рекомендованими повідомленнями, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Від представника відповідача ОСОБА_7 адвоката Ковтун Л.Я. надійшла заява про розгляд справи без участі останньої.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін та представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 09.11. 2012 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом щомісячно.

Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Луганській області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

Станом на 31.12.2017 року відповідачем ОСОБА_4 зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем у сумі 39052,94 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 254,54 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 38148,40 грн, пенею, яка нарахована станом на 05 квітня 2014 року - 650 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість у відповідача виникла з 28 червня 2013 року, останній платіж відповідачем був здійснений 12 червня 2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом 25 січня 2018 року.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а перебіг позовної давності, як вважав суд першої інстанції, починається незалежно від закінчення дії договору саме з того моменту, з якого боржник перестав виконувати свої зобов`язання за договором- 13.06.2014 року позовна давність за вимогами позивача сплила 13 червня 2017 року, а позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності без поважних причин, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 254,54 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 38148,4 грн, пені в розмірі 650 грн на підставі спливу строку позовної давності, при цьому в обгрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилався на позиції ВСУ щодо застосування позовної давності при стягненні заборгованості за кредитними договорами з графіками погашення (тобто з визначеним строком виконання кожного окремого зобов`язання) окремо для кожного платежу згідно графіку, та відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 14 березня 2018 р. у провадженні №61-1792св18).

Крім того, враховуючи положення ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669, посилаючись на те, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 вересня 2014 р., а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: стягнення заборгованості за пенею та комісією 5039,80 грн - 650 грн = 4389,80 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн і штрафу (процентна складова) - 2172,14 грн за безпідставністю вимог.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи 09.11.2012 року ОСОБА_4 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а.с. 6.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_2 від 20.08.2016 року прізвище ОСОБА_4 після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 , а.с. 53.

Як вбачається з матеріалів справи 16.03.2018 року ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області було відкрито провадження у даній справі із проведенням розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін із встановленням сторонам справи відповідних строків щодо подання відзиву, зустрічної позовної заяви, відповіді на відзив, подання заперечено на відповідь на відзив, а.с. 42.

Між тим, матеріали справи не містять належного направлення на адресу позивача зазначеної ухвали та отримання цієї ухвали останнім.

Враховуючи, що судом першої інстанції справу було розглянуто у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, колегією суддів приймаються до уваги надані представником позивача-скаржника до апеляційної скарги, як складові раніше наданих суду першої інстанції доказів, довідку про термін дії кредитної картки відповідача та виписку руху коштів по рахунку ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за домомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до довідки позивача 09.11.2012 року ОСОБА_5 отримала картрахунок з видачею кредитної картки № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 300 грн, з терміном дії кредитної картки - до 04/16, а.с. 65.

Як вбачається з виписки руху грошових коштів ОСОБА_5 остання стала користуватися кредитною карткою з 10.11.2012 року в межах встановленого ліміту 300 грн, та останнє погашення заборгованості відповідачем відбулося 12.06.2014 року, а.с.122- 124.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що між сторонами було укладено кредитний договір від 09.11.2012 року, згідно з яким відповідач ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

За доводами позовної заяви позивач АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 31.12.2017 року має заборгованість в сумі 46114,88 грн, яка складається з: 254,54 грн - заборгованість за кредитом, 38148,40 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5039,80 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн- штраф (фіксована частина), 2172,14 грн - штраф (процентна складова).

Згідно з п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 09.11.2012 року, укладеного з відповідачем за тілом кредиту в сумі 254,54 грн.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Як вважає позивач підпис на заяві та погодження останньої із запропонованими банком умовами користування послугами банку та Умовами та правилами надання банківських послуг свідчить про приєднання відповідача ОСОБА_4 до запропонованих банком умов кредитування, тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Дійсно, у ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_5 не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, Умови користування послугами банку, Витяг з Тарифів, копії яких додані позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_4 , а.а.с. 7-31. Більш того, зазначені копії витягів з Умов та витяг з Тарифів взагалі не містять необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), на що посилається позивач неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи анкета-заява № б/н від 09.11.2012 року ОСОБА_4 не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами із зазначенням відсоткової ставки, а тому колегія суддів вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не доведена наявність підстав для висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено того, що надані Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з ОСОБА_4 , оскільки не підтверджено, що відповідач була ознайомлена з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.

Враховуючи, що у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання, який не встановлено, починається з моменту пред`явлення відповідної вимоги, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3403,44 грн.

Наведені висновки відповідають висновкам, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), а також постанові Верховного Суду від 11 вересні 2019 року у справі № 649/137/17, провадження № 61-25802св18.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Щодо строку позовної давності.

Суд першої інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду від 14 березня 2018 року, провадження №61-1792св18 дійшов висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності для звернення позивача до суду із зазначеним позовом, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Колегія суддів, розглядаючи справу, вважає за необхідне зауважити про те, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17, провадження № 14-435 цс18 суди під час вирішення тотожних справ мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Як було встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_5 не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», анкета-заява № б/н від 09.11.2012 року ОСОБА_4 не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами із зазначенням відсоткової ставки, а також не містить і строку повернення кредиту ( користування кредитними коштами).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегієя суддів з урахуванням встановлених обставин щодо неповернення банку відповідачем ОСОБА_4 фактично отриманих від позивача грошових коштів та наявності заборгованості за кредитом в сумі 254,54 грнвважає, що АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх порушених прав через суд шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої останньої суми кредитних коштів в межах суми наявної заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності.

За аналогічною справою, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180-17, провадження № 14-131цс19 виклала правовий висновок, відповідно до якого Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягало, а тому суд першої інстанції не мав підстав для застосування такого строку і відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у стягненні з відповідача ОСОБА_4 пені і штрафів з мотивів, зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з тим, що відповідач є суб`єктом Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII, оскільки зареєстрована у м.Лисичанську Луганської області і, відповідно до ст. 2 зазначеного Закону позивача зобов`язано скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань у період проведення антитерористичної операції, та з 14.04.2014 року заборгованість щодо нарахованих штрафі та пені стягненню не підлягає.

Між тим, як було зазначено вище, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у стягненні пені та штрафів з відповідача є безпідставність позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку ОСОБА_4 по їх сплаті банку, тобто з інших підстав, які не пов`язані з положеннями Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у тому числі й вимогами статті 2 зазначеного Закону, як вважав суд першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн за звернення з позовом до суду першої інстанції, а.с. 1, та 2643,00 грн за звернення з апеляційної скаргою до апеляційної інстанції, а.с. 57.

З урахуванням наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в сумі 254,54 грн із заявлених позивачем на суму 46114,88 грн, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають витрати останнього щодо сплати судового збору у загальному розмірі 24,31 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО № 305299 заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 09.11.2012 року в сумі 254,54 грн., а також судовий збір в сумі 24,31 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18.11.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

О. Ю. Карташов