Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 607/1141/13-ц

провадження № 61-33034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - Тернопільська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Братасюка В. М. від 21 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Костіва О. З., Хоми М. В., від 06 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2013 року Тернопільська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 21 лютого 2005 року, між управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки Тернопільської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопіль-Онлайн» (далі - ТОВ «Тернопіль-Онлайн») був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 394,8 кв. м по АДРЕСА_1 , яке у грудні 2005 року відчужено останнім на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Софт» (далі - ТОВ «Стар Софт». У вересні 2006 року частину вказаного приміщення площею 322,6 кв.м відчужено на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецтехнологія» (далі - ТОВ «Укрспецтехнологія») та у серпні 2008 року - на користь ОСОБА_1 . У жовтні 2008 року ОСОБА_1 передав спірне приміщення в іпотеку відкритому акціонерному товариству «Фольксбанк» (далі - ВАТ «Фольксбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк»).

Вказані договори, окрім договору, укладеного між ТОВ «Укрспецтехнологія» та ОСОБА_1 , були визнані недійсними в судовому порядку.

Оскільки останнім набувачем майна за недійсним правочином є ОСОБА_1 , позивач просив суд витребувати вказане нерухоме майно на свою користь.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року позов Тернопільської міської ради задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 приміщення площею 322,6 кв. м по АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача на підставі правочину, який було визнано недійсним у судовому порядку, та було відчужено відповідачу, який є останнім набувачем цього майна та без відповідної правової підстави заволодів ним, а тому спірне майно слід витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2017 року відхилено апеляційну скаргуПАТ «ВіЕс Банк», рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що спірне нерухоме майно, власником якого є Тернопільська міська рада, було відчужено на користь ТОВ «Тернопіль-Онлайн», ТОВ«Стар Софт», ТОВ «Укрспецтехнологія» за договорами, які в подальшому були визнані недійсними у судовому порядку, що свідчить про відсутність волі власника цього майна на його продаж.

Останній набувач цього майна ОСОБА_1 придбав його у особи, яка не мала права відчужувати це майно, тому наявні правові підстави для повернення спірного майна власнику - Тернопільській міській раді.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕс Банк» просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «ВіЕс Банк», якому ОСОБА_1 передав спірне майно у іпотеку, не має можливості реалізувати свої права іпотекодержателя. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року встановлено факт правомірності укладеного між ВАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_1 договору іпотеки та договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладеного між ТОВ «Укрспецтехнологія» та ОСОБА_1 .

У вересні 2017 року Тернопільська міська рада подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу, який мотивований незгодою з доводами касаційної скарги та законністю й обґрунтованістю ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 21 лютого 2005 року, яке набрало законної сили, між управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки Тернопільської міської ради та ТОВ «Тернопіль-Онлайн» був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 394,8 кв.м по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням ТОВ «Тернопіль-Онлайн» умов цього договору купівлі-продажу у грудні 2005 року управління обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки Тернопільської міської ради звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом про його розірвання.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 квітня 2006 року задоволено апеляційну скаргу управління обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки Тернопільської міської ради, скасовано рішення господарського суду Тернопільської області від 10 лютого 2006 року, розірвано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 394,8 кв.м по АДРЕСА_1 , укладений між управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки Тернопільської міської ради та ТОВ «Тернопіль-Онлайн».

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10 серпня 2006 року задоволено позов управління обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки Тернопільської міської ради до ТОВ «Тернопіль-Онлайн» та зобов`язано в примусовому порядку звільнити нежитлове приміщення площею 394,8 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке займало вказане товариство.

Відповідно до договору дарування від 16 грудня 2005 року ТОВ «Тернопіль-Онлайн» подарувало вказане нежитлове приміщення ТОВ «Стар Софт».

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 02 лютого 2007 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним вказаний договір дарування.

07 вересня 2006 року ТОВ «Стар Софт» уклало з ТОВ «Укрспецтехнологія» договір купівлі-продажу частини спірного приміщення площею 322,6 кв.м.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 03 вересня 2008 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов Тернопільської міської ради, визнано недійсним договір купівлі-продажу частини приміщення площею 322,6 кв. м від 07 вересня 2006 року, укладений між ТОВ «Стар-Софт» і ТОВ «Укрспецтехтнологія», зобов`язано ТОВ «Укрспецтехнологія» передати приміщення по АДРЕСА_1 площею 322,6 кв. м по акту прийому-передачі в управління комунальної власності Тернопільської міської ради.

На виконання рішення суду було видано судовий наказ від 18 листопада 2008 року про зобов`язання ТОВ «Укрспецтехнологія» передати приміщення по АДРЕСА_1 площею 322,6 кв. м по акту прийому-передачі управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, який 15 квітня 2011 року було виконано, звільнено вказане приміщення та передано по акту прийому-передачі управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради.

05 серпня 2008 року ТОВ «Укрспецтехнологія» та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення загальною площею 322,6 кв. м.

02 жовтня 2008 року між ВАТ «Фольксбанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір та іпотечний договір, предметом якого є спірне нежитлове приміщення.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року задоволено касаційну скаргу ПАТ «Фольксбанк», скасовані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Тернопільської міської ради до ТОВ «Укрспецтехнологія», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, зобов'язання передати майно.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (частина третя пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 388 ЦК України.

Відтак, особа, яка вважає, що договором відчуження нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після вчинення недійсного(нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною такого правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Вирішуючи спір, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірне нерухоме майно вибуло із власності Тернопільської міської ради на підставі правочину, який було визнано недійсним у судовому порядку, та було відчужено відповідачу ОСОБА_1 , який є останнім набувачем цього майна та без відповідної правової підстави заволодів ним, а тому спірне майно слід витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача.

Доводи касаційної скарги про встановлену судовим рішенням правомірність правочину, укладеного між укладеного між ВАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_1 , є безпідставними та необґрунтованими з огляду на зазначені вище положення закону, оскільки права власника спірного нерухомого майна - Тернопільської міської ради порушені укладенням вказаних договорів відчуження цього майна і належним способом захисту її порушеного права є витребування майна від останнього набувача. Цим доводам була дана належна правова оцінка судом апеляційної інстанції.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про порушення прав банку як іпотекодержателя вказаного нежитлового приміщення, оскільки зміна власника спірного нерухомого майна не вливає на правовий режим іпотеки, в якій це майно перебуває.

Посилання ПАТ «ВіЕс Банк» у касаційній скарзі на те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про його права і обов`язки, та розгляд справи без його залучення до участі у її розгляді обмежив його право на доступ до правосуддя, призвів до порушення принципу змагальності сторін та неможливості надати докази є безпідставними та необґрунтованими, оскільки під час розгляду апеляційним судом поданої ПАТ «ВіЕс Банк» апеляційної скарги на рішення місцевого суду, останній не був обмежений у використанні наданого йому процесуальним законом права на подання доказів, надання пояснень та заперечень на позов, право ПАТ «ВіЕс Банк» на участь у розгляді справи, у повній мірі реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, а розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, у зв`язку з чим, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду виключно за наведених обставин.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 липня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара