Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 428/2053/17
Провадження № 22-ц/810/11/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»,

третя особа - первинна профспілкова організація НПМС на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловантрацит»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2018 року, ухвалене у складі судді Юзефовича І.О. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,

за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про визнання незаконною бездіяльність керівництва щодо неналежної організації умов проходження щорічного медичного огляду, визнання незаконним наказ про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про визнання незаконною бездіяльність керівництва щодо неналежної організації умов проходження щорічного медичного огляду, визнання незаконним наказ про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що наказом № 606-к від 28 жовтня 1997 року він був прийнятий на роботу ВП «Шахта «Червоний Партизан», з 2013 року переведений до ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит». 04 жовтня 2016 року керівництвом відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» TOB «ДТЕК Свердловантрацит» виданий наказ № 546 про проведення обов'язкового щорічного медичного огляду працівниками шахти. Однак, відповідач не організував проходження своїми працівниками медичного огляду, не сплативши кошти за це. Оскільки особистих коштів у нього немає, він був позбавлений можливості пройти медичний огляд за власний рахунок. 30 січня 2017 року відповідачем виданий наказ №169-ОД про відсторонення працівників, у тому числі і позивача, від роботи як особи, яка ухиляється від проходження обов'язкового щорічного медичного огляду.

Позивач просив суд визнати незаконною бездіяльність керівництва відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» TOB «ДТЕК Свердловантрацит» щодо неналежної організації умов проходження щорічного медичного огляду працівниками шахти; визнати незаконним наказ № 169-ОД від 30 січня 2017 року про відсторонення позивача від роботи; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про визнання незаконною бездіяльність керівництва щодо неналежної організації умов проходження щорічного медичного огляду, визнання незаконним наказ про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.Визнано частково незаконним та скасовано наказ №169-ОД від 30 січня 2017 року в частині відсторонення від роботи ОСОБА_2. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2017 року по 30 березня 2017 року в розмірі 15018,85 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що не можна вважати законним відсторонення працівника від роботи у разі, якщо роботодавець не вжив організаційних заходів для його проходження працівниками. З вказаної підстави такий наказ не можна вважати законним, а тому він підлягає скасуванню.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача про визнання незаконною бездіяльності керівництва відповідача щодо неналежної організації умов проходження щорічного медичного огляду працівниками шахти задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає способам захисту трудових прав працівника. Достатнім та дієвим захистом порушеного трудового права позивача за встановлених обставин є скасування незаконного наказу.

Крім того, суд виходив з того, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, оскільки це прямо передбачено законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» вказує на те, що з 13 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ», майно якого розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території, унеможливлена неправомірними діями третіх осіб. У зв'язку з цим за відсутності своєї вини ТОВ «ДТЕК СВЕРДЛОВАНТРАЦИТ» втратило контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками, а також печаток і штампів з незалежних від нього причин - форс-мажорних обставин (дії непереборної сили), тому відповідач не несе відповідальності за зобов'язаннями, що виникають з норм законодавства чи договорів з часу виникнення форс-мажорних обставин.

Також, відповідач посилається на те, що додані до позову додатки у вигляді ксерокопій різних документів: копії трудової книжки, витяги з наказів, заяви та різне листування є незавіреними належним чином ксерокопіями, а тому не є належними доказами.

Додатково відповідач зазначає, що не відповідає вимогам належного доказу інформація Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо доходів позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2017 року.

Також, відповідач посилається на те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 08 червня 2018 року позивачу роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від ОСОБА_2 не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, надавши аналогічні пояснення викладені в апеляційній скарзі.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Третя особа в судове засідання не з'явилась про дату, час і місце повідомлена належним чином і в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що позивач працював у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління Червонопартизанське» TOB «ДТЕК Свердловантрацит» на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею.

30 січня 2017 року директором відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» TOB «ДТЕК Свердловантрацит» виданий наказ № 169-ОД про відсторонення від роботи працівників згідно з додатком № 1, що ухиляються від проходження обов'язкового медичного огляду з 01 лютого 2017 року до повного його проходження. В наказі зазначено, що працівники відстороняються від роботи з 01 лютого 2017 року, за ними зберігається заробіток за три робочих дні.

Згідно відомостей Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про застраховану особу ОСОБА_2, за лютий 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата у розмірі 5706,65 грн., за березень 2017 року ОСОБА_2 не нарахована заробітна плата.

Крім того, суд виходив з того, що заяви ОСОБА_2 від 02 лютого 2017 року та від 07 лютого 2017 року на ім'я директора шахти, в якій він просив пояснити підстави для відсторонення його від роботи та просив вжити заходів для оплати медичних послуг, свідчать про те, що наказ був виданий відносно позивача. Тому, судом взято до уваги наданий позивачем додаток до наказу, в якому в пункті 856 зазначено його прізвище, ім'я по батькові, табельний номер. При цьому, суд першої інстанції вказав, що не зважаючи на те, що копія наказу та додаток до нього належним чином не завірені, у взаємозв'язку з іншими доказами, вони переконливо свідчать про те, що такий наказ відносно позивача ОСОБА_2 був виданий відповідачем.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що не можна вважати законним відсторонення працівника від роботи у разі, якщо роботодавець не вжив організаційних заходів для проходження працівниками періодичних медичних оглядів. З вказаної підстави такий наказ не можна вважати законним, а тому він підлягає скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання незаконною бездіяльності керівництва відповідача щодо неналежної організації умов проходження щорічного медичного огляду працівниками шахти задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає способам захисту трудових прав працівника. Достатнім та дієвим захистом порушеного трудового права позивача за встановлених обставин є скасування незаконного наказу.

Із матеріалів справи вбачається, що ні позивачем, ні відповідачем рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності керівництва відповідача щодо неналежної організації умов проходження щорічного медичного огляду працівниками шахти не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності колегія суддів вважає, суд першої інстанції правильно застосувавши норми ст. 169 КЗпП України, ст. 17 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення періодичних медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсторонення ОСОБА_2 від роботи було незаконним, оскільки відповідачем не вжито організаційних заходів для проходження позивачем обов'язкового медичного огляду, тому порушене трудове право позивача підлягає захисту. На спростування зазначених обставин відповідачем суду доказів не надано.

На підтвердження обставин відсторонення позивача від роботи, крім заяв самого позивача, на яких міститься вхідний номер та дата їх подання відповідачу, свідчать листи первинної профспілкової організації НПМС на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловантрацит» про створення умов для проходження працівниками медичного огляду та неправомірного відсторонення працівників від роботи на підставі наказу від 30.01.2017 року за № 169.

Слід зазначити, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність відсторонення від роботи, саме відповідач повинен довести, що відсторонення відбулося без порушення законодавства про працю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що додані до позовної заяви копії документів є неналежними доказами не заслуговують на увагу, оскільки критикуючи надані позивачем докази відповідач їх не спростував, а лише посилався на неможливість їх перевірки у зв'язку з обмеженням доступу до первинних документів, які знаходяться на непідконтрольній Україні території в м. Свердловськ Луганської області та злочинним захопленням незаконними збройними формуваннями виробничих потужностей ТОВ ДП «Свердловантрацит». Судом першої інстанції дана належна оцінка всім обставинам справи у їх сукупності.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції заробітна плата позивача взята за останні два календарні місяці, що передували місяцю звільнення, за грудень 2016 року - 10402,68 грн. та за січень 2017 року - 10828,66 грн., яка вказана у довідці про доходи.Суд встановив, що кількість днів при п'ятиденному робочому тижні у грудні 2016 року становила 22 дні, у січні 2017 року - 20 днів, тому середньомісячне число робочих днів - 21 день. Незаконне відсторонення позивача мало місце з 01 лютого 2017 року по 30 березня 2017 року.При цьому судом встановлені обставини, що позивачу за лютий 2017 року частково виплачена заробітна плата в сумі 5706,65 грн. Суд вважав, що середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 20725,50 грн., при цьому суд взяв до уваги нараховану позивачу заробітну плату за лютий 2017 року у розмірі 5706,65 грн., яку вирахував, тому стягнув з відповідача 15018,85 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що не відповідає вимогам належного доказу інформація Головного управління Пенсійного Фонду України у Луганській області щодо доходів позивача за період з 01.01.2016 року про 28.02.2017 року, оскільки в ній зазначається дохід, що враховується для визначення пенсії, а не відомості щодо заробітної плати при обчислення середньої заробітної плати не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На спростування обставин, що суми зазначені в інформації Головного управління Пенсійного Фонду України у Луганській області (Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2) не є відомостями щодо заробітної плати позивача, відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції представником товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», який приймав участь у справі, клопотань про витребування доказів від Державної фіскальної служби, Фонду соціального страхування України для з'ясування зазначених вище обставин не заявлялось, як і про витребування звітів, які відповідачем подавалися до Управління Пенсійного Фонду України в електронній формі, а лише посилався на те, що відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів через незаконний захват підприємства сторонніми особами.

Інформація про заробітну плату позивача сформована у звіті поданому відповідачем (Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління Червонопартизанське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит») до Управління Пенсійного фонду України, про що заначено у довідці, тобто в період перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем. Вважати зазначену інформацію недостовірною у суду не має підстав. Доказів того, що в дохід позивача входять інші виплати, крім заробітної плати, відповідачем суду не надано.

В апеляційній скарзі відсутні доводи відповідача щодо розміру визначеної судом заробітної плати за час вимушеного прогулу позивачу.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що законне право позивача на працю та отримання заробітної плати було порушене відповідачем незаконним відстороненням від роботи. Ця обставина вимагала від позивача додаткових зусиль по відновленню порушеного права, пов'язаного необхідністю звернення до фахівця у галузі права для звернення до суду. Також, суд зазначив, що не може бути поставлене під сумнів, що відсторонення від роботи негативно вплинули на моральний стан позивача, адже це є природньою реакцією будь-якої людини на аналогічну обставину. Судом враховано, що відсторонення від роботи не було тривалим. Позивач після відсторонення звільнився та працевлаштувався на аналогічну посаду на іншому підприємстві. А тому суд вважав справедливим та достатнім розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті 1000 грн.

Висновки суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відповідають обставинам справи та законодавству, що регулює спірні правовідносини, суд обґрунтовано зробив висновок, що законне право позивача на працю та отримання заробітної плати було порушене відповідачем незаконним відстороненням від роботи. Визнаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн., суд першої інстанції, виходячи з вимог розумності та справедливості, правильно взяв до уваги характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач не вчиняв дій щодо порушення, оспорювання чи не визнання законних прав позивача, спрямованих на реалізацію трудових прав позивача, термін відсторонення був коротким, після чого останній звільнився та був належним чином працевлаштований на іншому підприємстві компанії ДТЕК на підконтрольній територій України не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції цим доводам дана належна правова оцінка, висновок суду є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем належним чином.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині невірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору.

Так, стягуючи з відповідача судовий збір в сумі 2822,40 грн., суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві об'єднано позовна вимога немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди).

У постанові Верховного Суду від 28 листопада у справі № 761/11472/15-ц висловлено правову позицію, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому розмірі.

В ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн.

Отже, сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при поданні позовної заяви у лютому 2017 року за заявленими вимогами становила 1920 грн.

Позивачем судовий збір не сплачувався. На підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, судом першої інстанції з відповідача судовий збір стягнуто у більшому розмірі, ніж визначено законом.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в доход держави у зв'язку з тим, що позивачем при поданні позову судовий збір не сплачувався, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1231 грн. 78 коп. (463,78 за вимогою майнового характеру; 128 грн. за вимогою про відшкодування моральної шкоди; 640 грн. за вимогою про визнання наказу незаконним).

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, зменшити розмір стянутого з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» судового збору на користь держави з 2822,40 грн. до 1231,78 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 квітня 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутого з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» на користь держави судового збору з 2822,40 грн. до 1231,78 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.В.Єрмаков

В.М. Луганська