Номер провадження: 22-ц/813/5449/19
Номер справи місцевого суду: 520/5745/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов Ігоря Олександрович, КП «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року про забезпечення позову, постановленупід головуванням судді Салтан Л.В., -

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, та заявила вимоги до державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О., КП «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову,в якій просила заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна - домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомості.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволена.Заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна - домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволені заяви,посилаючись на процесуальні порушення, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що позивачем не було доведено тих обставин, на які вона посилається в заяві про забезпечення позову, у зв`язку з чим у суду були відсутні законні підстави для забезпечення позову, та вжиття заходів забезпечення позову є передчасними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представник ОСОБА_1 зазначила, що ухвала суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, апеляційну скаргу вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає в повній мірі, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що невжиття заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Так, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в провадження Київського районного суду м. Одеси на час розгляду заяви про забезпечення позову перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О., КП «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_2 , в якому позивач просить:

- визнати недійсним договір № 7063 купівлі-продажу майнових прав від 02 лютого 2018 року, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором домоволодіння, укладений 02 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. та ОСОБА_2 ., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 99;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40810707 від 25 квітня 2018 року, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_2 ;

- відновити становище, що існувало раніше, а саме: відновити реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121,5 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м за суб`єктом: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом позову є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, предметом якого є домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом ОСОБА_2 .

В обґрунтування вказаної заяви позивач вказувала на те, що в разі не забезпечення позову відповідач ОСОБА_2 , який зареєстрував право власності на житловий будинок на підставі іпотечного застереження та є власником спірного майна, може відчужити це майно, що ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що при вжитті заходів забезпечення даного позову, судом першої інстанції обґрунтовано враховано зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем не було доведено тих обставин, на які вона посилається в заяві про забезпечення позову, у зв`язку з чим у суду були відсутні законні підстави для забезпечення позову, та вжиття заходів забезпечення позову є передчасними, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки як було встановлено судом невжиття заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Більш того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Тому, зроблені судом висновки повністю відповідають матеріалам та обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги, які не є суттєвими, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18 листопада 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра