Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 479/127/16-ц

провадження № 61-4080св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - приватне сільськогосподарське виробниче підприємство «Рутенія-М»,

третя особа - відділ Держгеокадастру в Кривоозерському районі Миколаївської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного сільськогосподарського виробничого підприємства «Рутенія-М», яка підписна представником Осипенком Владленом Володимировичем, на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року у складі судді: Кондрачук А. П. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М., та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до приватного ПСВП «Рутенія-М», третя особа - відділ Держгеокадастру в Кривоозерському районі Миколаївської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власником трьох земельних ділянок загальною площею 2,78 га, які розташовані в межах території Тридубівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом серія НОМЕР_1 від 06 серпня 2004 року, який видано на підставі розпорядження Кривоозерської районної державної адміністрації № 79-р від 03 березня 2003 року № 200-р. З дозволу ОСОБА_2 даними земельними ділянками користувалася його мати ОСОБА_4

Позивач вказував, що у жовтні 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_4 передала на підставі договору оренди від 20 серпня 2009 року належну йому земельну ділянку площею 2,66 га в користування ПСВП «Рутенія-М», тоді як він таких повноважень не надавав і договір оренди не підписував.

Позивач просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 20 серпня 2009 року, та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволені. Визнано недійсним з моменту державної реєстрації - з 11 листопада 2009 року договір оренди земельної ділянки, укладений 20 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та ПСВП «Рутенія-М», відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку площею 2,66 га, кадастровий № НОМЕР_2, розташовану в межах території Тридубівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, належну позивачеві на підставці державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 06 серпня 2004 року. Скасовано державну реєстрацію цього договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Кривоозерському відділі МРФ регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 67. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не підписував договору оренди землі, акту прийому-передачі об'єкта оренди, укладання та реєстрація договору оренди земельної ділянки від 20 серпня 2009 року проведена без відома та волевиявлення позивача, що є порушенням частини третьої статті 203 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПСВП «Рутенія-М» задоволено частково. Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року у частині скасування державної реєстрації договору оренди скасоване та ухвалено у цій частині нове рішення. У позові ОСОБА_2 до ПСВП «Рутенія-М», третя особа - відділ Держгеокадастру в Кривоозерському районі Миколаївської області про скасування державної реєстрації договору оренди відмовлено. Змінено рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач оспорюваний договір оренди не підписував, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладання цього договору, і про наявність підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для цього договору недійсним. Разом із тим, суд апеляційної інстанції вказав, що при задоволенні позовних вимог у частині скасування державної реєстрації спірного договору оренди, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідний державний орган, який таку реєстрацію має здійснити, до участі у справі як відповідач залучений не був.

У грудні 2016 року ПСВП «Рутенія-М» через представника Осипенка В. В. подало касаційну скаргу на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, а рішення суду першої інстанції повністю і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач без поважних причин пропустив позовну давність, оскільки був обізнаний про укладення 20 серпня 2009 року оспорюваного договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відділ Держгеокадастру в Кривоозерському районі Миколаївської області не порушував права позивача, тому він залучений до участі у справі як третя особа, оскільки рішення у справі може вплинути на права та обов'язки цієї особи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У січні 2017 року ОСОБА_2 надіслав заперечення на касаційну скаргу ПСВП «Рутенія-М», в яких просить касаційну скаргу ПСВП «Рутенія-М» відхилити, а його касаційну скаргу задовольнити. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів, викладених у касаційній скарзі ПСВП «Рутенія-М».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі ОСОБА_2 та відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі ПСВП «Рутенія-М», з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 06 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 79, належить земельна ділянка загальним розміром 2,78 га, яка розташована в межах території Тридубівської сільської ради Кривоозерського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та складається з трьох ділянок: ділянка НОМЕР_5 розміром 0,03 га кадастровий номер НОМЕР_3; ділянка НОМЕР_6 розміром 0,09 га кадастровий номер НОМЕР_4; ділянка НОМЕР_7 розміром 2,66 га кадастровий номер НОМЕР_2.

Одну із вказаних земельних ділянок розміром 2,66 га на підставі договору оренди від 20 серпня 2009 року, зареєстрованого 11 листопада 2009 року у Кривоозерському відділі МРФ регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 67, укладеного між ОСОБА_2 та ПСВП «Рутенія-М» в особі директора Душейко В. П., передано ПСВП «Рутенія-М» в оренду - строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 10 років.

Ці обставини підтверджуються актом прийому-передачі земельної ділянки від 20 серпня 2009 року, додатком № 1 до договору оренди земельної ділянки, актом про передачу та прийом межових знаків під охорону та зберігання.

Суди встановили, що після отримання ОСОБА_2 у 2004 році у власність земельної ділянки, яка розташована в межах території Тридубівської сільської ради Кривоозерського району, він надав дозвіл свої матері ОСОБА_4 користуватися землею, однак вона на власний розсуд, без дозволі відповідача і від його імені уклала з ПСВП «Рутенія-М» договір оренди земельної ділянки, щорічно отримувала оренду плату.

У жовтні 2015 року позивач, бажаючи самостійно обробляти земельну ділянку, звернувся до відповідача про повернення йому земельної ділянки для обробітку, але отримав відмову.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2016 року у справі призначено почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 1084 від 25 липня 2016 року, підтверджено, що підпис в графах «орендодавець», у розділі «реквізити сторін» договору оренди землі від 20 серпня 2009 року укладеного ПСВП «Рутенія-М» та ОСОБА_2, зареєстрованого 11 листопада 2009 року зареєстрованого у Кривоозерському відділі МРФ регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 67, додатку № 1 до договору оренди, акті прийму-передачі, в акті про передачу та прийом межових знаків під охорону та зберігання виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 зробив висновок, що судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_9, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

При вирішенні спору, суди на підставі наданих сторонами доказів, яким надали оцінку відповідно до статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень), встановили, що підпис від імені ОСОБА_2, у графі «орендодавець», у розділі «реквізити сторін» оспорюваного договору оренди виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою та зробили обґрунтований висновок про недійсність договору оренди земельної ділянки на підставі статей 203, 215 ЦК України, оскільки він не підписана орендодавцем, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони правочину.

Посилання ПСВП «Рутенія-М» у касаційній скарзі про те, що позивач без поважних причин пропустив позовну давність, оскільки був обізнаний про укладення 20 серпня 2009 року оспорюваного договору, є безпідставним.

У постанові Верховного суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-25цс15 зроблено висновок, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ПСВП «Рутенія-М» ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині скасування державної реєстрації договору оренди та ухвалені у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, апеляційний суд зробив висновок, що відповідний державний орган, який таку реєстрацію має здійснити, до участі у справі як відповідач залучений не був.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 міститься висновок, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив неправильний висновок про необхідність залучення до участі у справі органу, який провів державну реєстрацію договору оренди, відповідачем, а не третьою особою, оскільки відділ Держгеокадастру в Кривоозерському районі Миколаївської області не порушував права позивача.

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що частково оскаржене рішення апеляційного суду ухвалено без додержанням норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ПСВП «Рутенія-М» слід залишити без задоволення, а касаційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення апеляційного суду в частині скасування державної реєстрації договору оренди скасувати і залишити в силі у цій частині рішення суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського виробничого підприємства «Рутенія-М», яка підписна представником Осипенком Владленом Володимировичем, залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року у частині відмови в позові ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського виробничого підприємства «Рутенія-М», третя особа - відділ Держгеокадастру в Кривоозерському районі Миколаївської області про скасування державної реєстрації договору оренди скасувати, та залишити в силі у цій частині рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року.

В іншій частині рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило