РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15315/18

Провадження № 2/643/1511/19

08.01.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, зазначивши, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 11 серпня 2008 року укладений кредитний договір №014/2018/82/102131, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25500,00 доларів США із сплатою 14,35% річних, строком до 11.08.2018 року.

18.02.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, кредитор та позичальник уклали Додаткову угоду №1, згідно з якою сторони досягли згоди збільшити строк кредиту на 85 календарних місяців, у зв'язку з чим дата остаточного погашення кредиту: 11.09.2025 рік.

Також, 16.09.2010 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, кредитор та позичальник уклали Додаткову угоду №2, згідно якою сторони досягли згоди внести зміни та доповнення до умов кредитного договору в частині здійснення страхування.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 серпня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_3, був укладений договір іпотеки нерухомого майна, згідно з яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок № АДРЕСА_1.

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав і станом на 16 липня 2018 року має заборгованість в сумі 38883,67 доларів США. Тому позивач звернувся до суду та просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 серпня 2008 року, а саме на будинок № АДРЕСА_1, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із виселенням відповідачів зі спірного будинку, зняттям з реєстраційного обліку та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися.

Відповідачами відзив на позов не подано.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 11 серпня 2008 року укладений кредитний договір №014/2018/82/102131, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25500,00 доларів США із сплатою 14,35% річних, строком до 11.08.2018 року.

В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 16 липня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 38883,67 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 21840,55 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17043,12 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідачам було направлено письмові вимоги від 18.09.2018 року № 114/5-129568, № 114/5-129569 про виконання грошових вимог та добровільне звільнення переданого в іпотеку житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання цих вимог, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак вказані вимоги не було виконано.

Станом на дату подання позову заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною, а вимога Банку не виконаною.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави; за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом; Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 591 ЦК України передбачено,що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення,провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом; порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом; початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом; якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у випадках встановлених договором.

Згідно ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витратна страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, а саме, випливають з договору кредиту та договору іпотеки, встановив, що права позивача відповідачами порушені, а тому вони підлягають захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки у спосіб продажу іпотечного нерухомого майна з прилюдних торгів.

Щодо позовних вимог в частині виселення, суд вважає зазначити наступне:

Частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Будинок, який відповідачем ОСОБА_3 був переданий в іпотеку, не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позов в частині виселення відповідачів не підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин виселення проводиться тільки з наданням іншого житлового приміщення, яке повинно бути зазначене у рішенні суду. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги без зазначення іншого житлового приміщення, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Позовна вимога щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку також не підлягає задоволенню, так як є похідною від вимоги про виселення.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/2018/82/102131 від 11 серпня 2008 року у сумі: 38883 дол. США 67 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1020044 грн.06 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок, загальною площею: 103,8 кв.м., житловою - 53,4 кв.м., який розташований на присадибній ділянці, площею: 416 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на підставі п.1.2. договору іпотеки №014/2018/82/102131/1 від 11 серпня 2008 року - 425500 грн. 00 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. по 881 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Позивач: АТ "Райффайзен Банк Аваль", , місцезнаходження за адресою: 01011, м.Київ, вул. Лєскова, будинок 9.

Відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_2), які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя - Н.В. Єрмак