Головуючий у І інстанції Величко Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Гановській А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій, уточнивши позовні вимоги, просила про його задоволення, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, котрий було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні матері, позивача по справі ОСОБА_3 .

Відповідач участі в утриманні дитини та її матеріальному забезпеченні не бере, в зв`язку із чим позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з нього на свою користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з нього на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення просив залишити без змін.

У відзиві, що надійшов від представника позивачки ОСОБА_3 - адвоката Почерняк І.С., остання просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на постановлення судом рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник позивача в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечила та просила рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 21 січня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року (а.с.6, 8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5), яка проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_4 проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, від якої має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.192).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та яке знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, частково задовольняючи вимогу позивача про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини, врахував обставини, визначені ст. 182 СК України, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів.

Разом з тим, при визначенні розміру та способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі суд першої інстанції виходив з того, що платник аліментів ОСОБА_4 має нерегулярний, мінливий дохід, поставивши під сумнів достовірність наданої відповідачем довідки про доходи від 06.05.2019 року №06/05 (а.с.181), з якої вбачається, що ОСОБА_4 працює на посаді директора у ТОВ «Маш-Буд Сервіс».

Однак такий висновок суду порушує вимоги ст. 81 ЦПК України, відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що довідка від 06.05.2019 року №06/05, надана відповідачем, позивачем не спростована, в зв`язку із чим помилковим є висновок суду про відхилення довідки, в якості доказу, за умови неспростування її іншими доказами.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 працює і має стабільний дохід, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення в частині способу стягнення аліментів, зазначивши про їхнє стягнення у частці від розміру доходу відповідача, оскільки суд, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, не врахував вимог закону та всіх обставин справи.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, колегія суддів, врахувавши всі обставини справи, вважає за необхідне та достатнє стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про задоволення позову, при ухваленні рішення допустив помилку в частині способу стягнення аліментів, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення в цій частині із зазначенням у ньому про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року змінити в частині способу стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: