Провадження № 2/760/5455/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Гак Г.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 8 336, 42 гр. заборгованості.

Посилається в позові на те, що 01 березня 2018 року між Концерном «Військторгсервіс», як зберігачем, та відповідачем, як поклажодавцем, був укладений Договір зберігання автомобіля № 44Д/2018 строком дії до 31 грудня 2018 року.

Предметом Договору є послуги зі зберігання автомобіля відповідача - за узгодженою у додатку до Договору адресою.

Відповідно до п. 3.1 Договору та додатку № 1 до Договору, за надання передбачених договором послуг поклажодавець сплачує зберігачу грошові кошти в розмірі 600,00 грн. з ПДВ.

Оплата послуг здійснюється на підставі наданого зберігачем рахунку.

Як зазначено у п. 3.2 Договору, оплата послуг здійснюється поклажодавцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок зберігача до 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, на підставі наданого зберігачем рахунку-фактури.

Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за Договором станом на сьогоднішній день відповідачем не виконано.

Так, згідно даних бухгалтерського обліку Концерну «Військторгсервіс» відповідач має заборгованість за Договором за період серпень - грудень 2018року у розмірі 3 000,00 гр.

З метою досудового врегулювання спору та витребування заборгованості, відповідачу було направлено претензію № 87-П від 05 грудня 2019 року на адресу, зазначену у Договорі.

До Претензії було додано наступні рахунки на оплату за Договором, а саме: № 1066 від 01 серпня 2018 року на суму 600,00 гр., № 1226 від 03 вересня 2018 року на суму 600,00 гр., № 1430 від 01 жовтня 2018 року на суму 600,00 гр., № 1756 від 01 листопада 2018 року на суму 600,00 гр.

Зазначена претензія повернулася без отримання, що свідчить про ухилення відповідачем від своїх зобов`язань за договором.

З огляду на момент звернення із Претензією та строк оплати за послуги відповідно до Договору, до претензії не було включено заборгованість за грудень 2018 року, яка становить 600,00 гр. та підтверджується рахунком на оплату № 2018 від 03 грудня 2018 року, що не була погашена відповідачем.

Таким чином, відповідач неправомірно ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором, чим порушує вимоги чинного законодавства та права позивача.

Крім того, з урахуванням суми заборгованості у розмірі 3 000,00 гр. відповідач має сплатити 4 867,59 гр. інфляційних збитків та 867,02 трьох відсотків річних станом на день звернення до суду.

Відповідно до п. 4.3 Договору, за порушення поклажодавцем п. 3.1, 3.2 цього Договору, зберігач має право вимагати від поклажодавця сплати пені в розмірі 0,1 відсотка від щомісячної оплати за кожний день прострочення платежу.

Додатково, відповідно до п. 4.3 Договору, за прострочення платежу більше ніж на двадцять днів, Поклажодавець сплачує штраф у розмірі п`ятдесяти відсотків від суми заборгованості.

Враховуючи суму заборгованості, розмір штрафу становить 1 500, 00 гр.

У зв`язку з викладеним та невиконанням відповідачем умов договору, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачам був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Ухвала про відкриття провадження в справі, що направлялася на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Порядок вручення судових повісток врегульовано ст.ст.128, 130 ЦПК України та п.п. 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року.

Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання,є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про наявність спору суд вважає належним.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Судом встановлено, що 01 березня 2018 року між сторонами був укладений Договір зберігання автомобіля № 44Д/2018, за умовами якого позивач, як зберігач, зобов`язується надавати поклажодавцю послуги зі зберігання автомобілів, вказаних в Додатку 1, а відповідач, як поклажодавець, зобов`язується оплачувати надані послуги.

Додатком № 1 до Договору зберігання обумовлено, що зберігання транспортного засобу - автомобіля «Mercedes-Bens», д.н. НОМЕР_1 , здійснюється на території за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.1 Договору та додатку № 1 до нього за надання передбачених договором послуг поклажодавець сплачує зберігачу грошові кошти в розмірі 600,00 грн. з ПДВ.

Оплата послуг здійснюється на підставі наданого зберігачем рахунку.

Як зазначено у п. 3.2 Договору оплата послуг здійснюється поклажодавцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок зберігача до 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, на підставі наданого зберігачем рахунку-фактури.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за період з серпня 2018 року по грудень 2018 року виникла заборгованість в розміру 3 000, 00 гр.

05 грудня 2019 року з метою досудового врегулювання спору та витребування заборгованості відповідачу було направлено претензію № 87-П на адресу, зазначену у Договорі.

До Претензії було додано рахунки на оплату за Договором, а саме: № 1066 від 01 серпня 2018 року на суму 600,00 гр., № 1226 від 03 вересня 2018 року на суму 600,00 гр., № 1430 від 01 жовтня 2018 року на суму 600,00 гр., № 1756 від 01 листопада 2018 року на суму 600,00 гр.

/ а.с. 7 - 17 /

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15.

Звертаючись до суду, відповідач надав до позову здійснений ним розрахунок інфляційних збитків та нарахування 3% річних, які становлять відповідно 4 867,59 гр. та 867,02 гр. річних.

Відповідач, не надавши до суду відзиву, розрахунки, здійснені позивачем не спростував, будь-яких доказів щодо їх неправильності до суду не надав.

Відповідно до п. 4.3 Договору, за порушення поклажодавцем п. 3.1, 3.2 цього Договору, зберігач має право вимагати від поклажодавця сплати пені в розмірі 0,1 відсотка від щомісячної оплати за кожний день прострочення платежу.

Додатково, відповідно до п. 4.3 Договору, за прострочення платежу більше ніж на двадцять днів, Поклажодавець сплачує штраф у розмірі п`ятдесяти відсотків від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за умовами договору є недотриманням імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Верховний Суд у справі № 664/2784/15-ц / провадження № 61-4835св18/ від 19 вересня 2018 року, підтримуючи позицію Верховного Суду України в такій категорії справ, зробив висновок,що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

З урахуванням даної позиції та нарахованих позивачем сум штрафу та пені до стягнення з відповідача за неналежне виконання умов договору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача з урахуванням визначених п.6 ст.3 ЦК України критеріїв 1 500, 00 гр. штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього та розміру задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 338, 92гр. судового збору, сплаченого при зверненні до суду / 5 810.42 х 1921.00 : 8 336, 42 /.

Керуючись ст.61 Конституції України, ст. ст. 3, 11,15,16, 525, 526, 549, 610, 612, 625, 629, 638, 936, 946 ЦК України, ст.ст. 12,13, 76-81,141, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 /адреса: АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_2 / на користь Концерну «Війсьторгсервіс» / адреса: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-а; / 5 810, 42 гр. боргу та 1 338, 92 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва