ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довбня Олександр Володимирович, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2019 року, яке ухвалене суддею Гринем Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточнивши його 04.09.2018 року, до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2009 року №2-2738/09 за позовом ОСОБА_1 стягнуто зі ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1/4 частці від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 15.06.2009 року.

Відповідач належним чином не виконував обов`язку із утримання дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за виконавчим листом №2-2738/09 від 20.07.2009 року за період з 01.01.2013 року по 30.06.2018 року в розмірі 44 030 грн. 73 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 за виконавчим листом №2-2738/09 від 20.07.2009 року за період з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року в розмірі 7948 грн. 88 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково .

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , за період з 01.01.2013 року по 30.06.2018 року в розмірі 33 504 грн. 63 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , за період з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року в розмірі 3617 грн. 18 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутої пені, стягнувши з відповідача на її користь за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 30.06.2018 року в розмірі 44 030 грн. 73 коп. та на утримання доньки ОСОБА_4 за період з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року в розмірі 7948 грн. 88 коп., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, встановивши новий розрахунок заборгованості, оскільки спір щодо розміру заборгованості в даній справі відсутній. Щодо розрахунку пені за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 зазначає, що суд безпідставно звузив період нарахування пені заявленого нею з 01.02.2019 року по 31.08.2019 року та розпочав його з 01.03.2109 року, в зв`язку з чим заборгованість по аліментам нарахована за січень 2019 року не була взята до уваги при розрахунку наведеному у рішенні суду.

Щодо розрахунку пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , зазначає, що судом першої інстанції безпідставно виключено із розрахунку заборгованості суму боргу, станом на 01.01.2013 року у розмірі 3380,38 гривень, крім того включено до розрахунку аліментів сплачену відповідачем у березні 2013 року суму 2250,00 грн., замість 750 грн., тобто безпідставно зменшено суму заборгованості на 1500,00 грн. Також, помилково включено до розрахунку сплачені відповідачем аліменти на утримання сина з січня 2017 року по грудень 2017 року у розмірі 8530,29 гривень, які фактично утримані з відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довбня О.В., ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачці в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не була встановлена, а позивачкою доведена вина відповідача у тому, що не виконувалось рішення суду. 19.06.2014 року постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 36076057, виконавчий лист № 2-2738/09 від 08.09.2009 року, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та інші документи були направлені з Саксаганського ВДВС до Центрально-Міського ВДВС, оскільки відповідач був прийнятий на роботу 01.04.2014 року в ПАТ «НВДЦ» на посаду інженера. Позивачка, отримавши постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2014 року про звернення стягнення на доходи відповідача на утримання сина ОСОБА_4 до бухгалтерії підприємства, на якому на той час працював відповідач, не віднесла. Вказана постанова державним виконавцем до бухгалтерії підприємства не надсилалась. Вказує, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів, надавав державному виконавцю достовірні дані про його доходи та майно, своєчасно з`являвся за викликом державного виконавця, не приховував свій дохід, тобто не ухилявся від сплати аліментів за виконавчим провадження № 43798362 від 24.06.2014 року. Вважає, що суд першої інстанції повинен був виходити із того, що вина відповідача у тому, що з нього не стягувались аліменти відсутня, а тому він не може нести відповідальність по сплаті пені за прострочення по сплаті аліментів, оскільки заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, в даному випадку з вини стягувачки та державних виконавців.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довбня О.В., позивачка ОСОБА_1 зазначає, що право на стягнення пені у особи виникає у зв`язку з юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. Жодні обставини, які б давали підстави вважати, що аліменти не сплачувались з поважних причин судом першої інстанції не встановлені. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву позивачки на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довбня О.В, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 12 лютого 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 40 (а.с.6).

Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.04.2010 року, виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 7).

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 , актові записи № 653 та 285 ( а.с.8,9).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2009 року №2-2738/09 за позовом ОСОБА_1 стягнуто зі ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1/4 частці від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 15.06.2009 року (а.с.90).

Рішення набрало законної сили 08.09.2009 року та на його виконання 09.09.2009 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчі листи, які стягувачем ОСОБА_1 пред`явлено до примусового виконання до Саксаганського відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області (а.с.13, 14).

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у м. Кривому Розі ради №1449 від 11.06.2018 року, діти значаться зареєстрованими разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з огляду на наявність між сторонами спору про розмір заборгованості по аліментам, виходячи з якого проводиться обчислення пені, вважав за необхідне проведення власного розрахунку. Виходив з обов`язку відповідача сплачувати та нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків шляхом сплати пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, суд взяв до уваги той факт, що сума неустойки не може перевищувати суму заборгованості по аліментам, яка виникла з вини відповідача, та, враховував обмеження щодо розміру пені, які містяться в ч.1 ст. 196 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність встановлення нового розрахунку заборгованості, оскільки відповідач заперечував проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам, що підтверджується наявним матеріалами справи.

Колегія судів вважає безпідставними доводи позивачки про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та встановив новий розрахунок заборгованості по аліментам, оскільки відповідно до ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами у разі виникнення спору вирішується судом.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно звужено заявлений нею період нарахування пені, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з урахуванням положень ст. 196 СК України, розмір пені, що підлягає стягненню за прострочення сплати аліментів, не може бути більше 100 % заборгованості, отже зменшення судом першої інстанції розміру відповідає обмеженням, передбачених ч.1 ст.196 СК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довбня О.В, щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач знав, що рішенням суду з нього стягують аліменти на дітей, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано.

При цьому ч.1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відсутність гарантій виконання судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є порушенням права на справедливий, відкритий і швидкий судовий розгляд справи.

Також у пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дітей, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що судом першої інстанції було враховано.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року)

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Довбня Олександр Володимирович залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді