ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина на вищевказаний будинок. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 являлись його дочки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (дружина спадкодавця ОСОБА_7 померла раніше за спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_3). Крім цього, 31.03.1964 року ОСОБА_4 було складено заповіт, яким він заповідав належний йому будинок двом своїм дочкам: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (заяв до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не подавав, спадкова справа не відкривалась). Разом із спадкодавцем на час його смерті постійно проживала в спадковому будинку його дочка ОСОБА_5, яка і прийняла спадщину через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, інша спадкоємиця ОСОБА_6 не вчиняла жодних дій, що свідчили б про прийняття нею спадщини, тому вважається такою, що від спадщини відмовилась. Прийнявши в спадок будинок ОСОБА_5 правовстановлюючий документ на своє ім'я не отримувала, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, після її смерті на вищевказаний будинок відкрилась спадщина. Єдиною спадкоємицею першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 являлась її дочка ОСОБА_10, яка і прийняла спадщину після смерті матері, однак правовстановлюючий документ на своє ім'я не отримувала. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача ОСОБА_10, спадкоємцем першої черги спадкування за законом є її син ОСОБА_1, який і прийняв спадщину після смерті матері.

Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Позивачу надали роз'яснення про те, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку.

На підставі зазначеного, представник позивача просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

17 грудня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують.

Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27.05.1978 р. Фастів П/бюро Київської області /а.с.13/.

Померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності від 30.03.1957 р. належав житловий будинок АДРЕСА_1 /а.с.11/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. Спадкоємицями на майно померлого являлися його доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Дружина спадкодавця ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

За життя 31.03.1964 р. ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів належний йому будинок своїм дітям: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с.12/.

Заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємці не подавали.

Проте дочка померлого - ОСОБА_5 мала прописку та постійно проживала в спадковому будинку, вона прийняла спадщину через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном так, як продовжувала проживати в будинку, робила поточні ремонти в ньому, обробляла город. Проте ОСОБА_5 не переоформила правовстановлюючий документ на будинок на своє ім'я.

Дочка померлого спадкодавця ОСОБА_6 не вчиняла жодних дій, що свідчили б про прийняття нею спадщини тому відповідно до ст. 553 ЦК УРСР вважається такою, що відмовилася від спадщини. Своєю заявою до Фастівської нотаріальної контори ОСОБА_6 підтвердила факт того, що не вступила в володіння чи управління спадщиною та не претендує на частку в ній /а.с.18/.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14 липня 1998 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області /а.с.19/.

Єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_5 являлася її дочка ОСОБА_10, яка прийняла спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки жила та була прописана в спадковому будинку. Проте ОСОБА_10 не переоформила правовстановлюючі документи на своє ім'я.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_10, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області /а.с.27/.

ОСОБА_10 являлася рідною матір'ю позивача по справі, який являється спадкоємцем першої черги на майно померлої так, як він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим будинком, що стверджується довідкою голови КСОНМ «Заріччя» від 13.09.2018 р. /а.с.48/.

Реалізуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок /а.с.55-56/.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_10, а отже є, в силу ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Реалізуючи своє право на спадщину позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок /а.с.55-56/.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

З роз'яснення, наданого у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013, вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.3.3 цього Узагальнення, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та/або відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_10, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування на житловий будинок, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 4, 12, 81, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська