Провадження № 2/761/1418/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Токач М.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору відчуження автомобілю недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним правочин щодо відчуження автомобіля ОСОБА_9, 2011 року випуску, № кузову НОМЕР_4, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_7.

Пізніше позовні вимоги були неодноразово уточнені позивачем, та у кінцевій редакції позову просив суд наступне: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 8041/2016/202687 від 22 листопада 2016 року, укладений в Територіальному сервісному центрі № 8041 МВС України в м. Києві, між ОСОБА_10, ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_6 з застосуванням частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3 та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI, рік випуску-2011, номер кузову НОМЕР_4; відступити від рівності часток подружжя та визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, право власності на 2/3 частки легкового автомобілю марки CHEVROLET LACETTI, рік випуску -2011, номер кузову НОМЕР_4 та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію вартості 2/3 автомобілю марки CHEVROLET LACETTI, рік випуску-2011, номер кузову НОМЕР_4 у розмірі - 75240,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що в період шлюбу, в якому ОСОБА_1 знаходився з ОСОБА_3, за договором кредиту від 08 травня 2012 року був придбаний легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI, рік випуску - 2011, номер кузову НОМЕР_4, вартістю -112860.00 грн. Остаточно сплата кредиту була здійснена за спільні сімейні кошти 16 червня 2015 року. У вересні 2016 року, ОСОБА_3, порушуючи право позивача на володіння, користування і розпорядження майном, передбачене статтею 63 СК України, без згоди позивача відчужила вказаний транспортний засіб за договором купівлі-продажу № 8041/2016/202687 від 22 листопада 2016 року ОСОБА_6. Враховуючи, що відчуження зазначеного майна, яке є спільної сумісною власністю, відбулось без письмової згоди на те ОСОБА_1 не в інтересах сім`ї, то вартість вказаного автомобіля слід врахувати при поділі майна подружжя. За таких обставин, позивач вважає, що спірний договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль, а також те, що грошові кошти від продажу автомобіля відповідач витратила на шкоду інтересам сім'ї, ухиляється від утримання дітей, які залишились проживати разом із позивачем, ОСОБА_1 просить суд, відступивши від рівності часток подружжя, визнати за позивачем право власності на 2/3 частини автомобіля Шевролет Авео, 2011 року випуску, № кузову НОМЕР_4, та стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 75240,00 грн.

Ухвалою від 20 липня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до слухання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року накладено арешт на автомобіль Chevrolet Lacetti, рік випуску - 2011, номер кузову НОМЕР_4, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Ухвалами від 02 жовтня 2018 року витребувано наступні документи: з Регіонального сервісного центру в м. Києві належним чином завірену копію договору купівлі-продажу № 8041/2016/202687 від 22 листопада 2016 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі № 8041 МВС України в м. Києві, між ОСОБА_10 та ОСОБА_6; з Шевченківського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи №2610/26012/2012, які перебувають в архіві Шевченківського районного суду м. Києва; у ОСОБА_1 оригінали платіжних доручень про сплату платежів по Кредитному договору №700010282 та договір купівлі-продажу автомобіля від 29 квітня 2012 року №214212-Y02210.

13 лютого 2019 року представник відповідача ОСОБА_3 через канцелярію суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту права, адже останній одночасно вимагає визнання за ним права власності на автомобіль та стягнення з відповідача компенсацію вартості автомобіля. Крім того, та обставина, що позивач не звертався з позовом до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, свідчить про те, що позовні вимоги про визнання права власності на автомобіль, суперечить нормам ч. 1 ст. 388 ЦК України. Враховуючи, що позивачем кредитний договір на придбання автомобіля було укладено одноосібно, без поручительства відповідача, при цьому, фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені в лютому 2011 року, а відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати кредиту, представник відповідача ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

13 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні подану позовну заяву підтримали та просили суд задовольнити її у повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (у відповідності до Свідоцтва про шлюбі серія І-БК№ 438047 прізвище змінено на «Мазур») 17 листопада 1995 року укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району м. Києва.

29 квітня 2012 року між ТОВ «Автоцентр на Кільцевій» та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля із використанням банківського кредиту №214212-Y02210, за умовами якого ОСОБА_10 придбала легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI, рік випуску-2011, номер кузову НОМЕР_4.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року.

07 грудня 2013 року між сторонами знову було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія І-ОК №156241, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київські області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10

22 листопада 2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_10 відчужила на користь ОСОБА_6 автомобіль CHEVROLET LACETTI, рік випуску-2011, номер кузову НОМЕР_4.

Позивач вважає, що оскільки вказаний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі, відтак він є спільною сумісною власністю подружжя, однак, відчужений відповідачем без згоди на те чоловіка, то спірний договір купівлі-продажу слід визнати недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічна норма закріплена у ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, а саме майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вказано у ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як вбачається із матеріалів справи, автомобіль CHEVROLET LACETTI, рік випуску-2011, номер кузову НОМЕР_4 придбаний ОСОБА_3 під час перебування її у офіційному шлюбі із ОСОБА_11

Разом з тим, як вбачається із Кредитного договору №700010282 від 08 травня 2012 року, АТ «Альфа-Банк» надав кредитні кошти ОСОБА_10

У відповідності до Довідки №52697 від 16 червня 2015 року, що видана АТ «Альфа-Банк», позичальник ОСОБА_10 заборгованості по кредитному договору №700010282 від 08 травня 2012 року не має, кредитний договір закрито.

При цьому, як свідчать довідка № 54 від 27 серпня 2018 року, довідка №30/1 від 30 серпня 2018 року, копія трудової книжки ОСОБА_3, остання працювала та отримувала стабільний дохід.

Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено у лютому 2011 році.

Верховний суд у Постанові №6-1568цс16 від 07 грудня 2016 року дійшов висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, враховуючи, що відповідач не є позичальником за договором кредиту або поручителем за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань, фактично шлюбні відносини було припинено між сторонами у лютому 2011 року, тобто до придбання дружиною автомобіля, суд приходить до висновку, що вказані обставини у їх сукупності свідчать про те, що спірний автомобіль було придбано відповідачем за власні кошти, а відтак відсутні підстави вважати, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Слід зазначити, що суд критично відноситься до тверджень позивача, що ним здійснювалось погашення кредиту, оскільки, у відповідності до Довідки, що видана ОСОБА_1, № 247/06-25 від 13 вересня 2018 року, останній перебуває на обліку в Ірпінському МЦЗ, як безробітний, а дублікати платіжних доручень, долучених до матеріалів позову, свідчать про перерахування грошових коштів на користь ОСОБА_12

Враховуючи, що відповідачем жодних доказів вважати, що джерелом набуття спірного майна, а саме автомобіля CHEVROLET LACETTI, рік випуску-2011, номер кузову НОМЕР_4, є спільні кошти подружжя, до суду не надано, при цьому, з матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти, на які придбано автомобіль, було надано ОСОБА_10, яка і здійснювала його погашення, крім того, майно було придбано під час фактичного припинення шлюбних відносин сторін, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження усудовому засіданні, суд прийшов до висновку, що поданий позов не підлягає задоволенню.

Як передбачено ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.203, 215, 546, 572, 628, 629, 717, 718 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79,80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору відчуження автомобілю недійсним - відмовити у повному обсязі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання договору відчуження автомобілю недійсним, на автомобіль Chevrolet Lacetti, рік випуску - 2011, номер кузову НОМЕР_4, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1, місце проживання - АДРЕСА_3, іпн - НОМЕР_3,

ОСОБА_3, місце проживання - АДРЕСА_4, іпн - НОМЕР_2,

ОСОБА_7, місце проживання - АДРЕСА_5.

Повний текст рішення складений 11 березня 2019 року.

Суддя: