Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2019 Справа №607/13501/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.

з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4 третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем від якого вони мають спільну дитину- доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду від 21.12.2015 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 700 грн. щомісячно. Відповідач тривалий час перебуває за межами України, участі у вихованні доньки не бере, не відвідує її та не спілкується із донькою, не цікавиться здоров'ям дитини, її фізичним та моральним розвитком, рішення суду про стягнення аліментів систематично не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за аліментами. Дитина періодично хворіє, однак відповідач не приймає участі у лікуванні та не надає коштів на оздоровлення дитини. Той факт, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків підтверджується також рішенням суду від 19.06.2017 року про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Враховуючи те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивач просить суд позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв»язку із значним подорожчанням рівня проживання, постійним зростанням цін на продукти харчування, медикаменти та підвищенням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки є недостатнім для забезпечення належного рівня проживання та розвитку дитини, повноцінного харчування, лікування та систематичного оздоровлення, а тому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на її користь на утримання доньки у розмірі 700 грн. щомісячно на 2500 грн. щомісячно.

Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на позов. Вказав, що викладені у позовній заяві обставини, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтування заявлених вимог не відповідають дійсності. Зазначив, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, на даний час він не має постійного місця праці, його заробіток є мінливим та нестабільним, а тому він не матиме можливості сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн., як просить позивач, однак погоджується на збільшення розміру аліментів до 1200 грн. щомісячно. У задоволенні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 просить відмовити. Вказав, що він ніколи не ухилявся від участі у вихованні дитини, неодноразово приїжджав щоб зустрітися із донькою, однак позивач не допускала його до дитини, перебуваючи за кордоном, він намагався спілкуватися з донькою по телефону чи за допомогою скайп зв»язку, однак позивач створює йому перешкоди і у цьому та не дозволяє телефонувати доньці, мотивуючи це тим, що їхнє спілкування може зашкодити стосункам дитини із її новим чоловіком.

Представник позивача-адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просить позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідач-адвокат ОСОБА_2 позов визнав частково та вказав, що відповідач із врахуванням своїх фінансових можливостей згідний на збільшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 700 грн. щомісячно на 1200 грн. щомісячно. При вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав просить врахувати висновок Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, з якого вбачається, що відповідач виявляє бажання та намагається приймати участь у спілкуванні та вихованні своєї доньки ОСОБА_5, однак позивач створює йому у цьому перешкоди. Із врахуванням викладеного просить в цій частині позову відмовити за безпідставністю.

Від Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника, за наявними у справі матеріалами. Висновок органу опіки та піклування повністю підтримують.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини справи.

Сторони у справі з 19.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дитини- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 15.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1325.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням суду з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

Після розірвання шлюбу малолітня донька сторін у справі проживає разом із матір»ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 та перебуває на її вихованні, що не заперечується сторонами у справі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2017 року надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в країни Шенгенської зони в період з 01.05.2017 року по 01.05.2018 року у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_4

В силу ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Аналізуючи зазначені докази та правові норми суд приходить до переконання, що на даний час розмір аліментів, які сплачує відповідач на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та недостатнім для забезпечення необхідних потреб дитини, її повноцінного розвитку та утримання та підлягає збільшенню.

З поданих позивачем доказів не встановлено підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 700 грн. щомісячно до 2500 грн. щомісячно.

Як зазначено у відзиві на позов, ОСОБА_4 не має постійного місця працевлаштування, а його заробіток є нестабільним та мінливим.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст.ст. 184, 192 СК України, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров'я дитини та відповідача, виходячи з рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей та враховуючи матеріальне становище відповідача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині зімни розміру аліментів підлягають до часткового задоволення шляхом збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини- доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 700 грн. щомісячно на 1500грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

За приписами ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей.

У відповідності до ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно вимог ст.ст.7,155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з вимогами ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За змістом ч.ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №802 від 30.10.2018 року затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування, мати дитини ОСОБА_3 повідомила, що батько дитини ОСОБА_4 тривалий час не бере участь у вихованні доньки ОСОБА_5, не телефонує, не відвідує доньку, не цікавиться її навчанням. ОСОБА_3 не надала відповідних документів щодо підтвердження невиконання батьківських обов»язків ОСОБА_4 Відповідно до довідки Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 03.07.2018 року №11703 у ОСОБА_4 відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Представник батька адвокат ОСОБА_7 на засідання комісії повідомив, що ОСОБА_4 тривалий час перебуває за кордоном. З донькою намагається спілкуватися по телефону та скайп зв»язку. Однак мати дитини чинить перешкоди.

Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем в обґрунтування заявлених вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав не надано суду належних та достатніх доказів, що свідчать про свідоме нехтування та ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків щодо доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доказів, що негативно характеризують відповідача чи свідчать про вчинення ним неправомірних дій, зокрема щодо дитини. Як встановлено під час розгляду справи, на даний час у ОСОБА_4 відсутня заборгованість за аліментами, він має намір та намагається приймати участь у вихованні доньки та спілкуванні із нею, однак позивач чинить у цьому перешкоди.

За таких обставин, аналізуючи досліджені докази, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд вважає, за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України ст.ст.141, 150, 157, 164, 180-184, 192 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований:АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає:АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на утримання доньки-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року з 700(сімсот) гривень щомісячно - на 1500(одну тисячу п»ятсот) гривень щомісячно, починаючи із дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає:АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 640,00 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає:АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2.

Відповідач-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Третя особа- Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, 46001, б-р Шевченка,1 м. Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич