КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/4960/18-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2258/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

30 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є двоюрідним дядьком ОСОБА_1,

визнати, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пропущений ОСОБА_1 з поважним причин і визначити їй додатковий строк в один місяць з дня набрання чинності рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її двоюрідного дядька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 лютого 2018 року їй від матері ОСОБА_2 ( дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) - ОСОБА_4 стало відомо про те, що ОСОБА_2 доводиться їй двоюрідною тіткою, так як її батько - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним братом її рідної баби ОСОБА_6 ( дівоче прізвище - ОСОБА_6 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що тривалий час через важку інвалідність, пов'язану з неможливістю самостійно пересуватись, ОСОБА_2 не мала можливості спілкуватись із своїм рідним братом ( її двоюрідним дядьком ) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а той в останні приблизно вісім років без пояснення причин перестав підтримувати з нею постійні стосунки, лише інколи їй телефонував, цікавився її здоров'ям, але про своє і батька життя та справи не розказував, обмежувався словами, що все нормально, а останні два роки взагалі припинив їй телефонувати на міський номер.

Через відсутність іншого зв'язку з братом та важкої інвалідності І групи, потребу в постійному лікуванні та нагляді, їй лише наприкінці 2017 року стало відомо, що її брат - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і після його смерті залишилася квартира, в якій він проживав за життя на Русанівці в м. Києві, але точної адреси якої вона не пам'ятає.

Також, зі слів ОСОБА_4, ОСОБА_2 на той час вагалась чи буде вона подавати заяву про прийняття спадщини, чи відмовиться від спадщини на її, її двоюрідної племінниці ОСОБА_1 ( дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) користь, тому що інших спадкоємців першої і другої черги після смерті ОСОБА_3 не залишилось, а їй дуже важко займатись оформленням спадщини через судові спори, пов'язані з формальним пропуском нею строку на подачу заяв про прийняття спадщини.

З огляду на зазначені пояснення ОСОБА_4, нею 13 лютого 2018 року до 15-ї Київської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який доводиться їй двоюрідним дядьком, і за цією заявою була заведена спадкова справа №164/2018.

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та матеріалів цієї справи їй стало відомо, що ОСОБА_3, на час своєї смерті, проживав у власній квартирі АДРЕСА_1 і заповіт на випадок своєї смерті не залишив.

Однак, квартиру ОСОБА_3 було продано 08 вересня 2016 року, тобто після його смерті.

Через цю причину, а також через відсутність у неї повного обсягу документів, що підтверджують її родинні відносини з ОСОБА_3 і через пропуск нею встановленого законом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця для подачі заяви про прийняття спадщини, їй постановою 15-ї Київської державної нотаріальної контори від 19 березня 2018 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 та інше нерухоме майно після смерті ОСОБА_3.

В той же час, передчасна смерть її батька та баби відповідно 31 травня 2010 року та 09 грудня 2010 року, відсутність повного переліку документів, що безспірно підтверджують її та спадкодавця родинні відносини і переконання в прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої або другої черги, об'єктивно перешкоджали їй в можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3.

Також, невідомі їй особи зробили все можливе, аби приховати від спадкоємців усіх черг, в тому числі і від неї, факт смерті ОСОБА_3, так як це дозволило їм реалізувати свій злочинний намір і обманом заволодіти всіма речами, документами та майном ОСОБА_3 та розпорядитись ним на свій розсуд, зокрема, продати квартиру, тобто вчинити особливо тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч. 4 КК України, за фактом якого проводиться досудове розслідування, а на квартиру Київською місцевою прокураторою № 4 накладено арешт.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є двоюрідним дядьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав за адресою: АДРЕСА_1, тривалістю в один місяць, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що дійсно ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_5 являлися рідним братом та сестрою, у зв'язку з чим враховуючи, що ОСОБА_6 являється рідною бабусею позивача, померлий ОСОБА_5 являвся дядьком померлого батька позивача - ОСОБА_7.

В свою чергу, донька ОСОБА_7 - позивач є двоюрідною племінницею померлого сина ОСОБА_8 - ОСОБА_3, а він, в свою чергу, приходиться її двоюрідним дядьком.

Щодо заявлених позовних вимог в частині визнання поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 з боку позивача та надання останній додаткового строку для подання вказаної заяви, то суд зазначив, зокрема, наступне.

Позивач перестала підтримувати тісні родинні стосунки з ОСОБА_8 та ОСОБА_3, починаючи з 2010 року, після смерті свого батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, у зв'язку з чим їй не були відомі обставини їхнього життя та також факту смерті, як ОСОБА_8, так і ОСОБА_3.

При цьому, таке спілкування було припинено за ініціативою ОСОБА_8, так і ОСОБА_3.

Про дані факти їй стало відомо на початку 2018 року від матері доньки ОСОБА_8 - ОСОБА_2, а саме: від ОСОБА_9.

Зі слів ОСОБА_9, яка була допитана судом в якості свідка, остання підтвердила, що її донька - ОСОБА_2 просила позивача прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3, оскільки та є інвалідом І групи та постійно проживає в іншій країні, де і проходить лікування.

Крім того, при встановленні наявності обставин для визнання причин пропуску строку прийняття спадщини позивачем поважними, суд також приймає до уваги те, що Київською місцевою прокуратурою №4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008502 від 19 червня 2017 року.

В межах даного кримінального провадження встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на спецлінію 102 надійшло повідомлення лікаря реанімаційного відділення Броварської центральної районної лікарні про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 о 12 годині 25 хвилин в приміщенні лікарні, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Шевченко, 14, помер ОСОБА_3, 1982 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Дозвіл на видачу тіла ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, в стаціонарному відділені Броварської ЦРЛ, видано ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Державна реєстрація ОСОБА_3 проведена за заявою ОСОБА_10, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, яким пред'явлено паспорт на власне ім'я НОМЕР_1, виданий Дніпровським РВ ГУ ДМС України в місті Києві від 06 липня 2013 року.

08 вересня 2016 року, ОСОБА_10, використовуючи довіреність на власне ім'я від ОСОБА_3, посвідчену 26 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В., уклав договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 та приватного будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3, що належали ОСОБА_3.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 - з моменту смерті ОСОБА_3, довіреність яка була видана на ім'я ОСОБА_10 та посвідчена 26 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.В. втратило свою дію, а отже вчинення від його імені правочинів не могло відбуватися.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вказані факти, причини пропуску звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 з боку позивача ОСОБА_1 є поважними, беручи до уваги, що тривалий час остання не була обізнана про смерть родичів.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Київська міська рада подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року, в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_12, батьками якої були записані - ОСОБА_7 та ОСОБА_13 ( а.с. 13 т. 1 ).

Згідно свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_7 були ОСОБА_14 та ОСОБА_6 ( а.с. 15 т. 1 ).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 13 лютого 2018 року, 20 травня 1954 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_14 ( а.с. 76-77 т. 1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с. 14 т. 1 ).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 13 лютого 2018 року ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Нахаївка Коропського району Чернігівської області та померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 74 т. 1 ).

Відповідно до архівної довідки від 06 квітня 2018 року, виданої Державним архівом Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5, батьками якого записані - ОСОБА_16 та ОСОБА_17, місце постійного проживання батьків: село Нахаївка Коропського району Чернігівської області ( а.с. 91 т. 1 ).

Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованого 13 лютого 2018 року, ОСОБА_5 мав сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якого була записана - ОСОБА_18 ( а.с. 79 т. 1 ).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_19 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 ( а.с. 81 т. 1 ).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 13 лютого 2018 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 76 т. 1 ).

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що є матір'ю ОСОБА_2, яка в свою чергу є донькою померлого - ОСОБА_8.

Донька спілкувалася з батьком лише в телефонному режимі, оскільки його друга дружина була проти такого спілкування.

ОСОБА_2 має захворювання та лікується в Америці, у зв'язку з чим рідко приїздить до України, буває у Києві раз на рік, самостійно пересуватися не може та має першу групу інвалідності.

В січні 2018 року вона зателефонувала та повідомила, що її батько - ОСОБА_5 помер, про що їй стало відомо від подруги.

Вона попросила зв'язатися із його племінником - ОСОБА_7, але той також помер.

Їй, на той час, було відомо про наявність двох племінниць ОСОБА_8, одна з яких і є позивачем.

Донька попросила, щоб спадкове майно перейшло саме до позивача. Зазначила, що особисто ОСОБА_1 не знала, а її батька - ОСОБА_7 знала близько п'ятнадцяти років тому, коли йому було шістнадцять років ( а.с. 180, 184-189 т. 1 ).

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що позивач є її донькою, а померлий ОСОБА_5 - дядьком її померлого чоловіка - ОСОБА_21

Померлий ОСОБА_8 мав також сина - ОСОБА_3.

Зазначила, що її чоловік та ОСОБА_5 постійно спілкувалися, останній приходив до них в гості, вони часто їздили до нього у м. Требухів, він та його син були на весіллі її та її чоловіка дітей.

Коли ж її чоловік помер, вони перестали спілкуватися з нею та навіть не прийшли до чоловіка на поховання.

При цьому, позивач телефонувала їй та повідомляла про смерть батька. Зазначила, що мати її чоловіка - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були рідним братом та сестрою.

ОСОБА_6 постійно проживала у м. Требухів. Зі слів ОСОБА_8 останній розповідав, що його син ОСОБА_3 навчався в інтернаті, але вони про це веліли не розповідати.

Щодо особистого життя ОСОБА_8 зазначила, що з його першою дружиною їх з чоловіком ніхто не знайомив, проте вони знали про її існування та про те, що у нього від даного шлюбу є донька.

Про смерть ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вона дізналася від позивача весною 2018 року ( а.с. 181, 184-189 т. 1 ).

Свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що позивач є її рідною сестрою. ЇЇ батько - ОСОБА_7 мав дядька ОСОБА_8, який, в свою чергу, мав сина - ОСОБА_3.

Баба ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були рідним братом та сестрою.

Востаннє вона бачила ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в 2003 році, коли приїздила в с. Требухів та знайомила їх із своїм сином.

Крім того, вона бачила їх також на весіллі своєї сестри.

В 2010 році, коли помер їх з позивачем батько, вона зателефонувала ОСОБА_3, але останній сказав, що вони з батьком не зможуть приїхати на поховання, оскільки у його матері проблеми зі здоров'ям.

Зазначила, що ОСОБА_2 особисто не знає, проте їй відомо, що вона є донькою ОСОБА_8 та він показував її фото.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_8 від другого шлюбу.

Крім того, також зазначила, що наскільки їй відомо, ОСОБА_2 не претендує на спадщину після смерті ОСОБА_3. Вона ж також не претендує на спадщину ( а.с. 182, 184-189 т. 1 ).

13 лютого 2018 року позивач звернулася до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 ( а.с. 68 т. 1 ).

19 березня 2018 року позивач звернулася до вказаної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 ( а.с. 87 т. 1 ).

Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 19 березня 2018 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її двоюрідного дядька - ОСОБА_3, оскільки позивач пропустила встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, в тому числі, до спадкової справи не надано документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємиці із померлим, а також документів, що підтверджують встановлення факту проживання спадкоємиці зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Крім того, за результатами пошуку інформації станом на 19 березня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який діє з 01 січня 2013 року, спадкове майно - квартира АДРЕСА_1, земельна ділянка, площею 0,1421 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер: НОМЕР_2, та житловий будинок АДРЕСА_4, зареєстровані за іншою особою ( а.с. 88 т. 1 ).

У зв'язку із цим, 30 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із названим позовом ( а.с. 2-4 т. 1 ).

Разом з тим, на обґрунтування позовних вимог в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зазначає, що перестала підтримувати тісні родинні стосунки з ОСОБА_8 та ОСОБА_3, починаючи з 2010 року, після смерті свого батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8, у зв'язку з чим їй не були відомі обставини їхнього життя та також факту смерті, як ОСОБА_8 так і ОСОБА_3.

При цьому таке спілкування було припинено за ініціативою ОСОБА_8 так і ОСОБА_3.

Про дані факти їй стало відомо на початку 2018 року від матері доньки ОСОБА_8 - ОСОБА_2, а саме: від ОСОБА_4 ( там же ).

При цьому, у п. 24 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, зокрема, про те, що особа, яка не прийняла спадщинув установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Окрім іншого, в листі №24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відтак, на переконання апеляційного суду, факт необізнаності позивача про смерть спадкодавця, відчуження частини майна стороннім, як зазначено позивачем, особам та відсутність доказів на підтвердження родинних зв'язків, не доводить існування поважних, об'єктивних та непереборних обставин, які б зумовили пропуск ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини протягом всього шестимісячного строку, визначеного законом.

Будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, у відповідності до положень ст. 77-80 ЦПК України матеріали справи не містять і такі не надані апелянтом суду другої інстанції.

Таким чином, з точки зору другої інстанції, позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають до задоволення за їх необґрунтованістю у відповідності до положень ст. 1272 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України.

Щодо позовних вимог про встановлення факту родинних відносин, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Однак, враховуючи, що позовні вимоги щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не підлягають до задоволення за їх необґрунтованістю, то і сам факт про встановлення родинних відносин не може бути встановленим, оскільки такий факт не породжуватиме для позивача юридичних наслідків без визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Окрім цього, як встановлено судом, спірне майно спадкодавця, на даний час, належить на праві власності ОСОБА_23 ( а.с. 92 т. 1 ).

При цьому, останній, прав та інтересів якого стосуються заявлені позовні вимоги, не був залучений до участі у розгляді заявленого спору відповідно до положень ст. 51 ЦПК України.

А оскільки, ОСОБА_23 не може бути залучений у справі на відповідній стороні на стадії апеляційного розгляду, то суд другої інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених вимог з метою захисту законних прав та інтересів ОСОБА_23 у відповідності до положень ст. 5 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 1272 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265, 315-319 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, встановлених судом другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому, суд другої інстанції вважає за необхідне, в силу викладеного, вийти за межі заявлених апеляційних вимог згідно положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України, оскільки місцевим судом було неправильно застосовано норми матеріального права та порушення процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відтак, враховуюче зазначене, з точки зору суду другої інстанції, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України та названих норм права.

Доводи відзиву ОСОБА_1 ( а.с. 1-2 т. 2 ) на апеляційну скаргу, зокрема, про те, що відсутність доказів на підтвердження родинних зв'язків є причиною пропуску строку подачі заяви, як і припинення спадкодавцем спілкування, обізнаність позивачки про наявність у спадкодавця інших родичів, приховання невідомими особами факту смерті спадкодавця, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не є належною правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення - без змін.

Також, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Київської міської ради сплачений судовий збір ( а.с. 241, 242 т. 1 ) у розмірі 1 057,20 ( 1 762 х 0,4 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір в розмірі 1 057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І. Сліпченко