Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1185/19

Номер провадження: 2/511/518/19

02 грудня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

за участю секретаря Кирилової І.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Гаївська сільська рада Роздіьнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

01.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив постановити рішенням, яким визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2018 року за № 656. В належному йому, будинку зареєстрована громадянка ОСОБА_2 , яка залишається бути зареєстрованою в будинку до теперішнього часу, хоча більше одинадцяти років не проживає в ньому. У добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку за вказаною адресою, тому на думку позивача, своїми діями відповідач ОСОБА_2 , порушує його права як власника домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що відповідач ОСОБА_2 , як він з`ясував, була зареєстрована в будинку без дозволу його матері ОСОБА_3 . Протягом 10-11 років в будинку не проживає, також в будинку відсутні будь які речі які б належали відповідачу. На підтвердження того, що відповідач не проживає за місцем реєстрації вже тривалий час, ним була викликана комісія з Гаївської сільської ради, яка склала акт обстеження матеріально побутових умов його сім`ї відповідно до якого ОСОБА_4 дійсно зареєстрована за його адресою, але з 2008 року в будинку не проживає, виїхала до Республіки ПМР. Свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою останньої відомої її реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Гаївської сільської ради Роздільяського району Одеської області в якій так і зазначено, що остання зареєстрована за вищезазначеною адресою, але не проживає там з 2008 року. (а.с.51;52).

Суд направляв повідомлення про виклик в судові засідання на 30.07.2019 року, 16.08.2019 року, 17.09.2019 року, 15.10.2019 року, однак усі поштові листи повернулися в зв`язку з не проживанням адресата за вказаною адресою (а.с.37-39,41-42).

Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4).

Надалі суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи на 30.10.2019 року та 02.12.2019 року шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://rz.od.court.gov.ua/sud1524/gromadyanam/csz/ (а.с.50;57).

Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві від відповідача до суду не надходило.

Третя особа Гаївська сільська рада Роздільнянського району Одеської області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.24,25,36,53). Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради. (а.с.63).

Заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власниками будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно від 30.08.2018 року, зареєстрований в реєстрі № 656 (а.с.9), та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2018 року, № 136018166 (а.с.4-11).

Будинок, що знаходиться у власності позивача, належав його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.12).

Згідно довідки Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 18.06.2019 року за № 259 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за цією адресою з 2008 року (а.с.13;14).

З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 01.07.2019 року судом встановлено, що в результаті обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 виявлено, що ОСОБА_2 09.02.2006 року зареєстрована за вищезазначеною адресою, але в будинку не проживає з 2008 року, її особистих речей на час обстеження не виявлено. Крім, того з пояснень сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає близько 11-ти років, про що вони також надали відповідні заяви (а.с.15).

Факт відсутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації спірного будинку підтвердили свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які в судовому засіданні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, суду пояснили, що позивача вони знають, як односельця та сусіда, їм відомо, що відповідач була зареєстрована за вказаною адресою, але на протязі 10- 11 років вона в будинку не проживає, хто вона така вони не знають та де зараз вона перебуває їм не відомо. В їх присутності складався акт обстеження вказаного будинку головою Гаївської сільської ради на підтвердження відсутності відповідача в будинку, стверджували, що на даний час в будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає після смерті своєї матері лише ОСОБА_1 .

Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що ОСОБА_2 за місцем спірної реєстрації не проживає з 2008 року.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном, в тому числі отримання субсидії.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Однак, судовим розглядом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника домоволодіння ОСОБА_1 та з 2008 року в цьому будинку не проживає, а тому жодних прав у неї на користування цим домоволодінням тривалий час не має. Майна відповідача в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 нею не отримується за цією адресою (а.с.45-46, 55-56).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи, власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є позивач по справі, який у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму спірного будинку відповідачкою, яка не є членом їх сім`ї - не укладав, право на користування у відповідача не виникало, а реєстрація останньої у належному позивачу будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим слід усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За викладених обставин, позов підлягає задоволенню.

Це рішення, є підставою для звернення ОСОБА_1 саме до Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , оскільки реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб здійснюється у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Гаївська сільська рада Роздіьнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому власністю, а саме домоволодінням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_2 .

Визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в домоволодінні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення є підставою для звернення до Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 03.12.2019 року.

Суддя: О. В. Іванова