Справа №242/2652/15-ц
Провадження №2/242/413/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестХаус» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив :

Позивач 25.06.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.06.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №522А/08-3, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 88408,50 грн., із терміном сплати до 10.06.2015 року та сплатою 22 % річних. 14.22.2008 року банком в односторонньому порядку змінено процентну ставку до 25% річних. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші платежі в сумі, у строки та на умовах, що передбачені договором і графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит. У забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 18.06.2008 року. У порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 12.06.2015 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 235247,19 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 85299,64 грн., заборгованості за відсотками 123422,38 грн, комісії за розрахункове обслуговування 8882,98 грн, неустойки 17642,19 грн. Просять суд стягнути солідно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №522А/08-3 від 18.06.2008 року в розмірі 235247,19 грн.

Заочним рішенням суду від 21.07.2015 року у даній справі позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.08.2018 року заочне рішення скасовано, розгляд справи призначений до підготовчого судового засідання за правилами позовного загального провадження.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року за клопотанням відповідача витребувано у ПАТ «ВіЕйБі Банк» докази по справі.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року по справі залучено правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

Ухвалою суду від 13.08.2019 року за клопотанням відповідача витребувано у ТОВ «ФК «Інвест Хаус» докази по справі.

Ухвалою суду від 10.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, мотивуючи тим, що заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30.10.2012 у цивільній справі №0508/7214/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі відділення №97 ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання недійсним пунктів договору та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано дії ПАТ «ВіЕйБі Банк» відносно підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом до 25% річних за договором кредиту №522А/08-3 від 18.06.2008 року незаконними. Зобов`язано ПАТ «ВіЕйБі Банк» зробити перерахунок платежів за кредитним договором №522А/08-3 від 18.06.2008 року із розрахунку 22% річних. Посилався на те, що він як військовослужбовець звільняється від сплати штрафних санкцій, які були нараховані та/або сплачені по кредитам в банках України, починаючи з 18.03.2014 року і до дати, що буде визнана в майбутньому та на припинення нарахування штрафних санкцій та відсотків на цей період. Також зазначав про сплив позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином.

Дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із приписами статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 18.06.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №522А/08-3, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 88408,50 грн., із терміном сплати до 10.06.2015 року та сплатою 22 % річних, відповідач ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повернути кредит, виплатити банку проценті за користування кредитом та інші передбачені договором платежі. 14.22.2008 року банком в односторонньому порядку змінено процентну ставку до 25% річних, про що свідчить лист ВАТ «ВіЕйБі Банка» від 04.11.2008 року за №17/3-01-209.

Те, що відповідач отримав від «ВіЕйБі Банка» кошти ОСОБА_1 не оспорює.

Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 30.10.2012 у цивільній справі №0508/7214/2012 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі відділення №97 ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання недійсним пунктів договору та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано дії ПАТ «ВіЕйБі Банк» відносно підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом до 25% річних за договором кредиту №522А/08-3 від 18.06.2008 року незаконними. Зобов`язано ПАТ «ВіЕйБі Банк» зробити перерахунок платежів за кредитним договором №522А/08-3 від 18.06.2008 року із розрахунку 22% річних

Відповідач ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором і станом на 12.06.2015 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 235247,19 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 85299,64 грн., заборгованості за відсотками 123422,38 грн, комісії за розрахункове обслуговування 8882,98 грн, неустойки 17642,19 грн.

25.04.2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 42053, відповідно до умов якого Банк відступив новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набув права вимоги за Кредитним договором № 522А/08-3 від 18.06.2008 року укладеним між ПАТ ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 .

Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд бере до уваги наданий позивачем графік погашення заборгованості по кредиту і відсотках до кредитного договору №522А/08-3 від 18.06.2008 року та розрахунок суми заборгованості по тілу кредиту, з якого вбачається сума сплачених відповідачем платежів.

Разом з тим, суд бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем строку давності та вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску цього строку виходячи з наступного.

Як встановлено судом, між сторонами укладено кредитний договір №522А/08-3 від 18.06.2008 року, згідно якого встановлено як строк дії договору до повного виконання прийнятих на себе зобов`язань (п. 7.3 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 10.06.2015 року (п.п. 1.2 кредитного договору).

Строки виконання зобов`язання визначено щомісячно згідно із графіком погашенням платежів (п. 2.5.1)

Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд виходить з того, що сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 10.06.2015 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Такий висновок роз`яснено у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/212 (провадження №14-10 цс18).

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, але погодили термін щомісячного виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що 18.06.2008 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит із терміном повернення до 10.06.2015 року включно.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач ОСОБА_1 мав здійснювати щомісячними платежами за графіком узгодженим між сторонами. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання за окремими платежами.

Останній щомісячний платіж по погашенню сум заборгованості по кредиту та нарахованих процентів за кредитом відповідачем здійснено 06.01.2010 року, кінцевий термін повернення зобов`язань встановлено до 10.06.2015 року, порядок повернення коштів встановлено графіком, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами закінчується 10.06.2018 року, в той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся до суду 15.06.2018 року (відповідно штампу поштового відправлення на конверті).

З огляду на викладене, з урахування строків позовної давності з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом за період з 10.07.2012 року по 10.06.2015 року.

Що стосується посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що він є співробітником Служби безпеки України та приймав участь бойових діях з 07.04.2014 року в рамках проведення антитерористичної операції та об`єднаннях оперативних сил, у зв`язку з чим нараховані штрафні санкції (пеня) за невиконання зобов`язань перед банком, а також проценти за користування кредитом відносно нього не підлягають задоволенню, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно довідки № 9878/Н від 29.10.2015 року, виданої Головним управління МВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 дійсно в період з 07.04.2014 р. по 28.10.2015 р. брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та території цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Згідно рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій (учасниками війни) № 7/I/V/231 від 24.06.2016 р., ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

Відповідно до довідки № 410 від 18.07.2018 року, виданої Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, ОСОБА_1 проходить військову службу в Управлінні Службі безпеки України в Донецькій області з 24.12.2015 року по теперішній час (а.с.107)

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 10.07.2012 року по 10.03.2014 року у розмірі 16 171 грн. 35 коп.

Враховуючи вищевикладене, з ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість по кредиту у розмірі 56 996 грн. 52 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом за період з 10.07.2012 року по 10.11.2014 року, з урахування позовної давності у розмірі 40 825 грн. 17 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 10.07.2012 року по 10.03.2014 року, з урахуванням пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 16 171 грн. 35 коп., таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про солідарне стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки від 18.06.2008 року) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки від 18.06.2008 року) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду викладені приписи порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Судом встановлено, що під час укладання кредитного договору між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 18.06.2008 року, з метою забезпечення зобов`язання.

Відповідно до пункту 3.3 Договору поруки порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачені чинним законодавством та цим договором.

Судом встановлено, що кредитним договором №522А/08-3 від 18.06.2008 року визначено строк виконання основного зобов`язання, шляхом встановлення графіку платежів, а саме щомісячно 10 числа в сумі 2072,00 грн, а останній платіж 10.05.2015 року у розмірі 1886,04 грн.

Даний договір узгоджено сторонами, про що свідчать їх підписи.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем ОСОБА_1 здійснено 06.01.2010 року, останній платіж за договором повинен бути сплачений відповідачем ОСОБА_1 10.06.2015 року, позивач звернувся до суду із відповідним позовом 15.06.2015 року.

З огляду на це необхідно застосовувати припис частини четвертої статті 559 ЦК України(в редакції на час укладання договору поруки) про припинення поруки, який визначає, що у разі, якщо у договорі не встановлений строк її дії і якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Після спливу строку виконання основного зобов`язання у позивача виникло право протягом наступних шести місяців пред`явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов`язання боржника. І після спливу цих шести місяців порука припиняється.

Як вбачається з умов кредитного договору №522А/08-3 від 18.06.2008 року боржник повинен був здійснити останній платіж до 10.06.2015 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки) слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за платежами за період з 10.07.2008 року по 10.12.2014 року договір поруки вважається припиненим, а тому заборгованість за вказаний період солідарному стягненню з відповідачів не підлягає.

Проте, оскільки поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати солідарно перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань (п. 1.1. Договору поруки від 18.06.2008 року), позивач звернувся до суду із даним позовом 15.06.2015 року та судом застосовано позовну давність, суд, з урахуванням викладеного, дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитом за період з 10.12.2014 року по 10.06.2015 року у розмірі 13 332 грн. 55 коп. Крім того, заборгованість за відсотками по кредиту за період з10.12.2014 року по 10.06.2015 року в сумі 985 грн. 49 коп. не підлягає солідарному стягнення, а лише підлягає стягненню з ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів за період з 10.12.2014 року по 10.06.2015 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги в частині стягнення комісії за розрахункове обслуговування не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно пункту 2. п.п. 2.5.5 кредитного договору № 522А/08-3 від 18 червня 2008 року, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості не передбачена.

Таким чином, позивач при нараховуванні комісії за обслуговування кредитної заборгованості, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, що призводить до зміни у витратах позичальника, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Що стосується стягнення неустойки у розмірі 17642,19 грн., суд враховує наступне.

Згідно положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., якою введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Згідно вказаної статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані у м. Донецьк Донецької області, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція.

Судом встановлено, що позивачем здійснювалось нарахування неустойки (пені) за період з 11.10.2014 року по 11.06.2015 року, однак враховуючи положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при звернені до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 2352 грн. 47 коп., однак позивач на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду. Таким чином, з урахування часткового задоволення позовних вимог з відповідачів підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 636 грн. 58 коп. (що складає 27,06 % від загальної суми заявлених позивачем вимог); з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 76 грн. 46 коп. (що складає 3,25 % від загальної суми заявлених позивачем вимог).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестХаус» (місцезнаходження: 79005, Львівська область, м. Львів, вул. Миколи Вороного, буд. 2, ) до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестХаус» () заборгованість за кредитним договором № 522А/08-3 від 18.06.2008 року на загальну суму у розмірі 56 996 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 52 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом за період з 10.07.2012 року по 10.11.2014 року в сумі 40 825 (сорок тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн. 17 коп.; відсотків за користування кредитом за період з 10.07.2012 року по 10.03.2014 року в сумі 16 171 (шістнадцять тисяч сто сімдесят одна) грн. 35 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестХаус» () заборгованість за кредитним договором № 522А/08-3 від 18.06.2008 року за період з 10.12.2014 року по 10.06.2015 року в сумі 13 332 (тринадцять тисяч триста тридцять дві) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестХаус» () заборгованість за кредитним договором № 522А/08-3 від 18.06.2008 року за відсотками за користування кредитом за період з 10.12.2014 року по 10.06.2015 року в сумі 985 (дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на судовий збір на користь держави (р/р UA 6026001, отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 636 (шістсот тридцять шість) грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на судовий збір на користь держави (р/р UA 6026001, отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувач: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 76 (сімдесят шість) грн. 46 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська