Єдиний унікальний номер 236/3610/18 Номер провадження 22-ц/804/331/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Агєєва О.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди (справа № 236/3610/18, суддя Ткачов О.М., рішення ухвалено у м. Лиман Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 27 101,43 грн. за період з березня по липень 2017 року, залишок не виплаченої заборгованості у розмірі 8 039,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 310 днів в розмірі 132 388,60 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнений з роботи в зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив йому зазначені виплати.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Українська залізниця») про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 27 101 грн., 43 коп.; залишок невиплаченої заборгованості у розмірі 8 039 грн. 03 коп.; середній заробіток за час затримки 132 388 грн. 60 коп., всього у сумі - 167 529 грн. 06 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000 грн. залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в розмірі 704,80 гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у дохід держави в розмірі 704,80 гривень.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць.

Із вказаним рішенням суду не погодилось ПАТ «Українська залізниця» і подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 3 741 грн. 98 коп. (суму залишку невиплаченої ДП «Донецька залізниця» заборгованості по заробітній платі), та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення 163 787, 08 грн.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що позивач перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», який знаходиться на непідконтрольній українській владі території - м. Ясинувата. З 16 березня 2017 року, у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати було припинено. У зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснення нарахування заробітної плати здійснити не можливо. Таким чином заборгованість з заробітної плати у період з 16 березня по 17 липня 2017 року відсутня, так як її нарахування не здійснювалося.

Науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21 -10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Українська залізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, починаючи з 20 березня 2017 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. У зв'язку з цим, підстави для застосування вимог ст. 117 КЗпП України у справі відсутні.

Жоден документ позивача не підписаний посадовими особами відповідача, тому ці докази є неналежними.

Відповідач зазначив, що залишок невиплаченої заборгованості відповідно до довідки про стан невиплаченої заборгованості по заробітній платі перед позивачем за період з 01 лютого 2016 року по 31 червня 2017 року складає 3 741,98 грн. (а.с. 63). Наявні в матеріалах справи розрахунки заробітної плати та табеля обліку робочого часу підписані начальником виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» ОСОБА_2, який був звільнений за угодою сторін 15 травня 2017 року.

Одночасно, до апеляційної скарги додано клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копії довідки про стан невиплаченої заборгованості ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2016 року по 31 червня 2017 року; копії Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року; копії наказу № 342/ДН-ос від 15 травня 2017 року про припинення трудового договору (контракту); копію алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця», затвердженого рішенням правління ПАТ «Українська залізниця» від 30 червня 2016 року (згідно протоколу № 32). Ухвалою Донецького апеляційного суду про призначення справи до розгляду від 27 грудня 2018 року зазначене клопотання задоволено, а перелічені документи долучені до матеріалів справи (а.с. 62 - 82, 98 - 99).

24 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити рішення про стягнення заборгованості, зазначивши про її стягнення без урахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_1 зазначив, що посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови в нарахуванні та виплаті йому заробітної плати, є необґрунтованим, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, та відповідачем не надано жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. У наданій відповідачем довідці невиплаченої заборгованості по заробітній платі вказаний період роботи не відповідає дійсності, оскільки заборгованість за час роботи в ДП «Донецька залізниця» виникла за період з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року. Вказана довідка надана без номеру та дати, і складена у вільній формі. Відповідач зазначив, що начальник виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» ОСОБА_2 був звільнений за угодою сторін згідно з наказом № 342/ДН-ос від 15 травня 2017року. Однак відповідач не оскаржує підписи В.О. головного бухгалтера виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» ОСОБА_3, помічника начальника з кадрових питань ОСОБА_4, які підтверджують достовірність вказаних даних у розрахунках заробітної плати та табелях обліку робочого часу.

Також позивач зазначив, що висновок Торгово-промислової палати України має консультативний характер і не є належним доказом (а.с. 90 - 96).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 вважав, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінити рішення суду про стягнення заборгованості, зазначивши про її стягнення без урахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору, а в інших частині рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача до засідання апеляційного суду не з'явився, але про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 14 січня 2019 року представник відповідача надіслав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі представника ПАТ «Українська залізниця», апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі (а.с. 112).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 щодо стягнення невиплаченої заборгованості по заробітній платі в сумі 27 101, 43 грн. та залишку невиплаченої заробітної плати 8039,03 грн., суд виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених ним позовних вимог, правильність розрахунків яких, відповідачем не оспорюється.

Одночасно суд дійшов висновку, що в стягненні моральної шкоди з відповідача на користь позивача належить відмовити, враховуючи обставини справи, відсутність навмисних дій з боку відповідача, та ненадання суду доказів на підтвердження фізичних та духовних страждань.

При вирішенні справи суд посилався на вимоги ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21 -22 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 97, 115, 116 та 117 КЗпП України щодо обов'язку роботодавця провести нарахування та виплату працівнику заробітної плати

Рішення суду щодо відмови у стягненні моральної шкоди сторонами не оскаржується.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 22 липня 1983 року працював на різних посадах Локомотивного депо Ясинувата-Західна Державного підприємства «Донецька залізниця» (а.с.11-15).

15 липня 2016 року Локомотивне депо Ясинувата-Західне Державного підприємства «Донецька залізниця» на підставі Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200 реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

З 15 липня 2016 року, згідно з наказом №3/ос від 14 липня 2016 року, з позивачем продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді машиніста електровоза цеху експлуатації локомотивів дільниці з обслуговування локомотивів (а.с. 16).

Згідно наказу від 10 липня 2017 року № 5335/ДН-ОС, ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року з роботи в зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.17). Наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право компенсацію за 29 днів відпустки та вихідну допомогу (а.с. 17).

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно відсутності правових підстав та неналежності доказів у справі для стягнення заборгованості з заробітної плати, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

На підтвердження невиплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені нараховані суми: за березень - 4689,67 грн., квітень - 436,81 грн., травень - 627,92 грн., червень - 1092,03 грн., липень - 20 255 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги) (а.с. 36-40). В розрахункових листах за квітень-липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень позивачем відпрацьовано 17 днів, за квітень, травень, червень, липень - «0» (а.с. 30-34).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

Також, постановою Кабінету Міністрів України 2 вересня 2015 року за № 735 затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

«Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Вирішуючи справу по суті, суд виходив з того, що статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Також суд зазначив, що згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним органи мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу, та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має, принаймні, «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України.

Згідно розрахунків заробітної плати за березень - липень 2017 року, позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с. 36 - 40).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що відповідачем зазначені дані не спростовані, а тому заперечення відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не прийняті.

Крім того, відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

При вирішенні справи суд зазначив, що відповідач, належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені у вказаних документах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року, за березень 2017 року - 4 689,67 грн., квітень 2017 року - 436,81 грн., травень 2017 року - 627,92 грн., червень 2017 року - 1 092,03 грн., за липень 2017 року - 20 255 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу), а всього - 27 101,43 грн. (визначену без утримання податку й інших обов'язкових платежів). Отже, суд задовольнив позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за вказаний період в розмірі 27 101,43 грн., про що просив ОСОБА_1 (а.с. 2 - 6).

Апеляційний суд також приймає до уваги долучену до справи довідку відповідача про розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 31 червня 2017 року працівника ОСОБА_1, переведеного з Державного підприємства «Донецька залізниця» до Донецької дирекції залізничних перевезень, з якої вбачається, що залишок невиплаченої заробітної плати з ДП «Донецька залізниця» складає 3 741, 98 грн. (а.с.63).

Відтак, апеляційній суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача в цій частині слід задовольнити, рішення суду в частині стягнення залишку невиплаченої заборгованості працівника за 2016 рік, слід змінити - зменшити розмір стягнення з 8039,03 грн. до 3 741, 98 грн.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (постанови).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, то вони обґрунтовані, заслуговують на уваги, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 132 388,60 грн. (за період з 18 липня 2017 року по 08 жовтня 2018 року), враховуючи наступне.

Так, згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

Водночас, як передбачено ч. 2 ст.115 ЦПК України, суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права, як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Також, до матеріалів цивільної справи апеляційним судом долучено Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який наданий відповідачем (а.с. 57 -61,).

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Із апеляційної скарги вбачається, що відповідач не мав можливості провести відповідні розрахунки з позивачем через дію форс-мажорних обставин, що узгоджується з іншими матеріалами справи.

При вирішенні справи апеляційний суд враховує Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України у даній конкретній справі.

Вказаний Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України долучений апеляційним судом до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і змінити вказане рішення в частині стягнення залишку невиплаченої заборгованості та судового збору, частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

Таким чином, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід скасувати, в частині стягнення залишку невиплаченої заборгованості та судового збору - змінити, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН-НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі в сумі 27 101 грн. 43 коп., та залишок невиплаченої заборгованості в сумі 3 741 грн. 98 коп., а всього - 30 843 грн. 41 коп. визначену без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на суму 132 388,60 грн. слід відмовити.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню та зміні частково, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 382 ЦПК України, судові витрати між сторонами слід розподілити наступним чином.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову ОСОБА_1 покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З відповідача - ПАТ «Українська залізниця» на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу позову в сумі 474 грн. 91 коп., виходячи з того, що судом вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, залишок не виплаченої заборгованості, задоволені частково на суму 30 843,41 грн. (із розрахунку: 30 843,41 грн. х 100 / 177 529,06 грн. х 2 733,48 грн. / 100).

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідачем, у зв'язку з переглядом справи і частковим задоволенням апеляційної скарги, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська залізниця» в розмірі 1 873 грн. 89 коп., виходячи з наступного розрахунку: 2 512,94 грн. - сума сплаченого судового збору відповідачем за подачу апеляційної скарги, помножена на 74,57 % від задоволених вимог щодо відмови у стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою відповідача, оскільки позивач не звільняється від сплати судового збору відносно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Рішення суду про відмову в стягненні моральної шкоди слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасувати, в частині стягнення залишку невиплаченої заборгованості та судового збору - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН-НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі в сумі 27 101 (двадцять сім тисяч сто одна) грн. 43 коп., та залишок невиплаченої заборгованості в сумі 3741 (три тисячі сімсот сорок одна) грн. 98 коп., а всього - 30 843 (тридцять тисяч вісімсот сорок три) грн. 41 коп. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави судовий збір у розмірі 474,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН-НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) судовий збір в сумі 1 873,89 грн.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на суму 132 388,60 грн. - відмовити.

Рішення суду в частині спору про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 21 січня 2019 року.

Суддя Донецького

апеляційного суду Будулуца М.С.