Єдиний унікальний номер 243/132/17-ц Номер провадження 22-ц/804/898/19
Головуючий в І інстанції - Пронін С.Г. Єдиний унікальний номер 243/132/17-ц
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/898/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року цивільну справу № 243/132/17-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий в 1 інстанції суддя Пронін С.Г.)

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Енергобанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування якого зазначав, що 12 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № 10-0032093-01 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. Відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 50 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В забезпечення виконання умов кредитних зобов'язань 12 грудня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

За умовами кредитного договору повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами, але позичальником зазначені зобов'язання не виконуються, в результаті чого станом на 30.11.2016 року виникла заборгованість у загальній сумі 105185 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 50898,91 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі - 32569,84 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 19266,25 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 2450,00 грн.

Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача вказану суму та розподілити судові витрати.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року в задоволені позовних вимог ПАТ «Енергобанк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального. Вважають, що суд безпідставно дійшов до висновку щодо пропуску строку позовної давності та не врахував, що умовами кредитного договору передбачено автоматичне подовження строку дії договору та до 10.02.2015 року остання продовжувала користуватися кредитними коштами та сплачувати платежі.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Енергобанк» задоволено частково, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове яким позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Енергобанк» 2 365,13 грн. заборгованості за кредитним договором. В іншій частині позову банку відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суд підлягає скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 укладено договір № 10-003093-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, за умовами якого банк відкриває держателю картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Gold, виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки, розмір кредитного ліміту складає 50 000 грн. Строк дії картки становить один рік.

Згідно з тарифами за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна карта VISA» ОСОБА_2 встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 35 % річних.

Згідно з пунктом 5.4 кредитного договору держатель зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також інших випадках, передбачених правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якої визначається у звіті-рахунку.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення овердрафту держатель зобов'язаний додатково сплатити на користь банку штраф у розмірі, передбаченому тарифами.

В забезпечення належного виконання позичальником виконання умов договору 12 грудня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Як убачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте останнім порушено умови повернення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 30 листопада 2016 року загальна сума заборгованості складає 105 185 грн., з яких: 50 898,91 грн. заборгованості за кредитом, 19 266,25 грн. заборгованості за штрафами за прострочення заборгованості, 2 450 грн. заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), 32 569,84 грн. заборгованість за нарахованими процентами. На час розгляду справи сума заборгованості не погашена. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовано сторонами.

Згідно із ст.. 554 ЦК України та умовами укладеного між ПАТ «Енергобанк» і ОСОБА_3 договору поруки (п. 2; 3, 5) у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Боржник та поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Поручитель несе відповідальність у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів, підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачами по справі порушено зобов'язання за договором та у позивача виникло право вимагати стягнення суми заборгованості за кредитом.

Але, відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, посилаючись на ст.. 267 ЦК України, виходив з того, що термін дії кредитної карти, а відповідно, і договору закінчився 12 грудня 2013 року. З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду лише 10 січня 2017 року. Тобто при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, та позивачем не заявлено клопотання про її поновлення.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 2.6 укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

В матеріалах справи відсутні відомості, що сторонами за кредитним договором було заявлено про припинення строку дії кредитної лінії. Відповідно до довідки про рух коштів на картковому рахунку позичальника, ОСОБА_2 у період з 24 грудня 2012 року по 10 лютого 2015 року продовжувала користувалася рахунком. За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо припинення строку дії договору 12 грудня 2013 року.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором у розмірі 105185 грн. виникла за період з 28 січня 2013 року по 30 листопада 2016 року. Відповідно до довідки про рух коштів на картковому рахунку позичальника, ОСОБА_2 постійно користувалася рахунком у період з 24 грудня 2012 року по 10 лютого 2015 року та останній платіж здійснила 10 лютого 2015 року в розмірі 232 грн.

07 грудня 2016 року ПАТ «Енергобанк» на адресу відповідачів направив повідомлення-вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, яка станом на 30 листопада 2016 року становить 105 185,00 грн. Вимога банку відповідачами не виконана. До суду банк звернувся у грудні 2016 року.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про пропуск ПАТ «Енергобанк» строку позовної давності є необґрунтованим та таким, що не узгоджується з встановленими судом фактичними обставинами справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 16 січня 2019 року, яким було скасовано рішення апеляційного суду від 23 листопада 2017 року та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Відповідно до ч.1 ст.471 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, неповно з'ясовано обставин, що мають значення по справі, висновків суду невідповідність, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи справу по суті апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Враховуючи наведене, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, а тому відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Відповідно до копії вимоги від 07 грудня 2016 року відповідачів повідомлено про наявність заборгованості та попереджено про необхідність погашення суми заборгованості по кредиту, проте зобов'язання не виконано.

За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку, що вимога позивача щодо стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Проте вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за штрафами які нараховані за умовами договору, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до матеріалів справи відповідачі зареєстровані та постійно проживають у м.Словянськ Донецької області.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Отже, аналіз даної норми дає підстави для висновку, що при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідний правовий висновок щодо застосування наведеної норми права викладений у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 6-2879цс16.

Місто м. Слов'янськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто м. Слов'янськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Згідно зі статтею 1 Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Таким чином, при стягненні суми штрафів необхідно враховувати, що банк не мав права нараховувати штрафи на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором у період з 14 квітня 2014 року по 04 листопада 2014 року та починаючі з 02.12.2015 року.

За таких умов, позивач мав право нараховувати штрафні санкції у період до 14 квітня 2014 року, та в період з 05.11.2014 року по 01.12.2015 року, що згідно розрахунку становить: 4059,82 грн. - штраф за виникнення простроченої заборгованості, 1550 грн. - штраф за виникнення простроченої заборгованості (константа).

З урахуванням сум погашення заборгованості, які також вбачаються з наданого розрахунку (1621,32 грн. погашеної заборгованості по штрафу, 750 грн. заборгованості по штрафу - константа), суми, що підлягають стягненню з відповідачів солідарному порядку, становлять: штраф за виникнення простроченої заборгованості - 2438,50 грн., штраф за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 800 грн.

Таким чином, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та стягнення у солідарному порядку з відповідачів на користь банку заборгованості за тілом кредиту у сумі 50 898,91 грн., заборгованості за нарахованими процентами у сумі 32 569,84 грн., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у сумі 2438,50 грн., заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) у сумі 800 грн.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі позовні вимоги частково апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути зі сторін понесені ними судові витрати пропорційно задоволених вимог, а саме: стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду першої інстанції в сумі 1300 грн. 60 коп. та сплачений позивачем за подання апеляційної скарги у сумі в сумі 1430 грн. 66 коп.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором № 10-003093-01 від 12.12.2012 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк», у загальній сумі 86 707 (вісімдесят шість тисяч сімсот сім ) грн. 25 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 50 898 грн. 91 коп.; заборгованості за нарахованими процентами у сумі 32 569 грн. 84 коп.; заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у сумі 2438 грн. 50 коп., заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) у сумі 800 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі по 1365 грн. 33 коп. з кожного

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца

Повний текст постанови складений 12 березня 2019 року.

Суддя-доповідач В.В. Папоян