Справа № 133/1191/18
Провадження № 22-ц/801/566/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 рокуСправа № 133/1191/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

Рішення ухвалив суддя Сєчко В.Л.

Рішення ухвалено в м. Козятині Вінницької області

Повний текст рішення складено 27 грудня 2018 року,

Встановив:

В травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 жовтня 2013 року між банком і відповідачем укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В подальшому на підставі пунктів 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг банком було змінено кредитний ліміт на картковому рахунку.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30 квітня 2018 року склалася заборгованість в загальній сумі 85 977,94 грн., із яких: 2823,77 грн. - заборгованість за кредитом; 74 233,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4349,99 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4070,38 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду є незаконним через порушення норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» обгрунтував поданий до суду позов тим, що 29 жовтня 2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 900 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_3 погодилась, що підписана нею заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно із наданим розрахунком заборгованості за договором станом на 30 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2013 року в загальній сумі 85 977,94 грн., із яких: 2823,77 грн. - заборгованість за кредитом; 74 233,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4349,99 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4070,38 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки надані ним копії Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача і не можуть бути підтвердженням того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою часткою укладеного 29 жовтня 2013 року договору. Довідка про зміну умов кредитування, виписка по рахунку, розрахунок заборгованості не можуть бути підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки не є первинними документами, так як не відповідають вимогам, встановленим ЦПК для письмових доказів. Анкета-заява, витяг з тарифів, умови кредитування, відомості з Єдиного державного реєстру, копія банківської ліцензії, копія Статуту не є належними і допустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам, встановленим ЦПК для письмових доказів.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 270 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписану відповідачем 29 жовтня 2013 року (а. с. 37), Витяг з Тарифів обслуговування кредитним карт «Універсальна» (а. с. 38), Витяг із Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 39-62).

Проте, надана суду копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29 жовтня 2013 року містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про фактичне виконання такого договору, зокрема, про відкриття карткового рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу. В Анкеті-заяві відсутні відомості щодо виданої відповідачу кредитної картки (вид картки) та відомості щодо розміру бажаного кредитного ліміту за платіжною картою (а. с. 37).

Надана позивачем до суду першої інстанції довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_3 обґрунтовано не взята судом першої інстанції до уваги з тих підстав, що така довідка не містить будь-яких даних про посадову особу, яка її видала, а також не містить дати видачі такої довідки (а. с. 13).

Згідно наданого позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») залежить: кількість днів пільгового періоду кредитування, протягом якого проценти не нараховуються; базова процентна ставка за користування кредитними коштами; розмір обов'язкового щомісячного платежу; розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів; розмір комісії за кредитне обслуговування карти.

Зазначені обставини унеможливлюють встановлення тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов'язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту тощо.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру, а також - факту укладення договору, оскільки правильність такого розрахунку не підтверджується іншими доказами та перевірити його правильність неможливо.

Як вбачається із наданої позивачем виписки по рахунку за період з 29 жовтня 2013 року по 30 квітня 2018 року кредитний ліміт по карті банком змінювався, а саме: 29 жовтня 2013 року встановлено кредитний ліміт - 900 грн.; 8 листопада 2013 року - збільшено кредитний ліміт до 1600 грн.; 27 грудня 2013 року встановлено кредитний ліміт - 2200 грн. (а. с. 14-16).

При цьому згідно розрахунку заборгованості за договором позивачем нараховано до стягнення з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 2823,77 грн., тобто в сумі, що перевищує встановлений кредитний ліміт по карті (2200 грн.) (а. с. 35-36).

Відповідно д ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зазначені обставини не свідчать про наявність у відповідача заборгованості за договором та окремо не можуть бути підставою для задоволення позову про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги в тому, що із наданої позивачем виписки по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, що відповідач користувалася коштами, отримувала кошти через банкомати, а отже - отримала кредитну картку «Універсальна», є безпідставними, оскільки із зазначеної виписки по картковому рахунку не вбачається, що відповідач отримала саме карту «Універсальна» (а. с. 14-16). А довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 13) не є належним та допустимим доказом, оскільки така довідка не містить дати видачі та не зазначено, ким така довідка видана.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги і в тому, що банківська виписка є належним доказом на підтвердження заборгованості за кредитом, так як має статус первинного документу, містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної карти відповідача: баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитної карткою з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Як вбачається із наданої позивачем виписки по картковому рахунку - кредитний ліміт на карті встановлено у розмірі 2200 грн., тоді як згідно розрахунку заборгованості до стягнення з відповідача нараховано заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 2 823,77 грн., що перевищує встановлений на карті кредитний ліміт. При цьому ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивач не зазначив обґрунтування такої розбіжності. Тобто сума заборгованості за кредитом позивачем не доведена. Крім того, у виписці по картковому рахунку відображено лише розмір встановленого на карту кредитного ліміту, суми витрат по карті та надходжень коштів на погашення заборгованості. Суми на балансі рахунку після проведених операцій, розмір заборгованості у наданій виписці не зазначено. При цьому виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості мають розбіжності щодо дат та сум витрат по карті.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.В. Сопрун
І.М. Стадник