ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

м.Суми

Справа №592/10318/17

Номер провадження 22-ц/816/18/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє через представника ОСОБА_3, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року в складі судді Котенко О.А., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про вселення до квартири.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона з 21 грудня 1988 року зареєстрована у АДРЕСА_4 яка складається з двох ізольованих кімнат. Наймачем вказаної квартири був її чоловік, а після його смерті за її згодою на підставі рішення виконкому Сумської міської ради від 04 травня 2011 року за № 284 наймачем спірної квартири став її син - відповідач ОСОБА_2 Крім неї та відповідача в спірній квартирі зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, також в квартирі без належної реєстрації проживає дружина відповідача - ОСОБА_5

Позивач посилалась на те, що відповідач та його дружина чинять їй перешкоди в користуванні вказаним житлом. Так, у 2011 році вони замінили вхідні двері та замки, а ключі їй надати відмовляються, чим чинять їй перешкоди у володінні та користуванні квартирою, у якій вона зареєстрована, але не може проживати з вини відповідача та його дружини. Крім того, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року встановлено, що вона не мешкає в спірній квартирі з поважних причин, оскільки з 2002 року до 2007 року була позбавлена можливості там мешкати в зв'язку із неналежною поведінкою колишнього чоловіка, а після його смерті її син ОСОБА_2 також створює перешкоди у користуванні квартирою. Крім того, після ухвалення вказаного судового рішення в червні 2017 року вона зверталась до дільничного інспектора поліції за допомогою щодо вселення до спірної квартири, але її звернення не було задоволено.

Посилаючись на вказані обставини, позивач на підставі ст.ст. 64, 65 ЖК України просила суд ухвалити рішення про вселення її до спірної квартири.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1.

Вказане рішення суду відповідач ОСОБА_2, який діє через представника ОСОБА_3, оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що позивач добровільно виїхала із спірного жилого приміщення, тривалий час до квартири не з'являється, жодних прав на житлову площу не заявляла, проте з реєстрації не знялася. Також, представник відповідача зауважив, що позивач витрат на утримання спірного житла не несе. Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував заяви відповідача про застосування позовної давності, так як позивач дізналася про порушення її прав ще у 2011 році.

Позивач ОСОБА_1 в установлений судом строк подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, так як вона має законне право користуватися спірним житлом, у реалізації якого їй перешкоджає відповідач, відмовляючи у наданні ключів від квартири та доступу до неї. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не заявляла своїх прав на проживання у квартирі вважає безпідставними з огляду на те, що відповідач пред'являв до неї позов про визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом, тобто, між сторонами існує спір з приводу її проживання у цій квартирі. Позивач також не погоджується з доводами апеляційної скарги про пропуск нею строку позовної давності, оскільки строк звернення за захистом свого порушеного права вона не пропустила. До того ж, зауважила, що така заява стороною відповідача до суду першої інстанції не подавалась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 21 грудня 1988 року ОСОБА_1 як така, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 4) була вселена до квартири, проживала та користувалася нею, як член сім'ї свого чоловіка ОСОБА_6

Головним квартиронаймачем після смерті ОСОБА_6 за згодою позивача ОСОБА_1 став її син - відповідач ОСОБА_2

Також в квартирі зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також без реєстрації проживає дружина відповідача ОСОБА_5, чого відповідач не спростував.

Зазначена квартира у приватну власність не передана, складається з двох ізольованих кімнат.

ОСОБА_1 тривалий час не проживає в спірній квартирі, ключі від квартири у неї відсутні. Іншого житла ОСОБА_1 не має.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року у справі №592/11482/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 (сестри ОСОБА_2.) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 6-7) встановлено, що позивач у даній справі ОСОБА_1 з 2002 року не проживає у спірній квартирі, але причини її відсутності є поважними, оскільки до 2007 року вона була позбавлена можливості у ній мешкати у зв'язку із неналежною поведінкою колишнього чоловіка, а після його смерті ОСОБА_2 замінив двері у спірній квартирі, вселився до квартири з дружиною, яка не зареєстрована в цій квартирі, а також не надав ключі від квартири ОСОБА_1, чим створив їй перешкоди у користуванні житлом. Цим рішенням суду відмовлено задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позивач ОСОБА_1 в грудні 2017 року зверталася із заявою до Сумського відділу поліції щодо перешкоджання їй в користуванні житлом за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 60), проте в такий спосіб своє право на користування квартирою не відновила.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2018 року у справі № 592/9425/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом в спірній квартирі (а.с. 87-88 89-91), встановлено, що ОСОБА_1 позбавлена можливості користуватися квартирою АДРЕСА_1, оскільки відповідач у даній справі ОСОБА_2 не передав їй ключі від замків вхідних дверей до квартири.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про вселення до квартири, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зареєстрована у спірній квартирі, має право користування нею, але відповідач перешкоджає їй у вселенні, в зв'язку з чим порушене право позивача на проживання у квартирі підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Виходячи з вимоги частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Позивач ОСОБА_1 вселилась до спірної квартири, як дружина квартиронаймача, зареєструвавшись в ній. Після його смерті квартиронаймачем став син позивача.

Отже, позивач набула право користування квартирою у встановленому законом порядку, як член сім'ї квартиронаймача.

За правилом частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, факт відсутності ОСОБА_1 у спірній квартирі з 2002 року до 04 травня 2017 року з поважних причин, який встановлено рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2017 року, доказуванню не підлягає.

Представник відповідача в суді першої інстанції не заперечував, що позивач не має ключів від спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не проявляла інтерес до спірного житла, своїх прав на проживання у квартирі не заявляла, з вимогою про надання їй ключів від квартири не зверталась спростовуються фактами звернення позивача до відділення національної поліції за захистом її порушеного права на проживання за місцем реєстрації та з позовом про вселення до суду, тому не заслуговують за увагу колегії суддів.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на ту обставину, що позивач не несла витрати на утримання спірного житла. Проте, такі доводи відповідача відхиляються апеляційним судом, оскільки у межах заявленого позову суд перевіряє, чи потребує додаткового захисту (за рішенням суду) право ОСОБА_1 на користування спірною квартирою, як члена сім'ї основного квартиронаймача, яке існує на момент звернення із позовом, а питання виконання зобов'язань позивачем щодо утримання спірного житла не належать до предмету дослідження у межах розгляду даної справи і на обсяг житлових прав позивача впливати не може.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав застосувати строк позовної давності до вимог заявленого спору є безпідставними, оскільки позовна давність до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом вселення не застосовується відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України, так як позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право проживати у спірній квартирі, оскільки такого права вона в судовому порядку не позбавлялась, іншого житла вона не має, проте, користуватися житлом, у якому зареєстроване її місце проживання, вона не може через перешкоди, які чинить їй відповідач, тому висновок суду про необхідність захистити порушене право позивача шляхом вселення до спірного житла є законним і обґрунтованим.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування відповідачу судових витрат зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє через представника ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко