У Х В А Л А

20 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 194/1149/17

Провадження № 14-454цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, прийнятій за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року (судді Варенко О. П., Городнича В. С., Лаченкова О. В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язанням,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта банк») в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта банк» Кадирова В. В. (далі - Уповноважена особа), в якому, уточнивши позовні вимоги, просила: стягнути з відповідачів на її користь гарантовану суму відшкодування згідно з договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро № 003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року в розмірі 45 282 грн; нанесений збиток (відшкодування упущеної вигоди) у розмірі 13 606,93 грн; відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні витрати) у розмірі 29 711,52 грн; відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми; пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 3401,73 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 5 червня 2018 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта банк» Кадирова В. В. залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 4 вересня 2018 року з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 21 вересня 2018 року уточнену позовну заяву задоволено.

Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за Договором в розмірі 45282, 00 грн.

Стягнуто з Фонду судовий збір у розмірі 640,00 грн на користь держави на р/р 6001 в Казначействі України (ЕАП), отримувач ГУК у м. Києві/ м. Київ, , МФО 899998, призначення платежу - судовий збір, код 22030106.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги у розмірі 2400,00 грн, компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та закриваючи провадження у справі, виходив з того, що спір не відноситься до цивільної юрисдикції, а є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку КАС України, оскільки виник з приводу формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду як суб`єкта владних повноважень, та стосується виконання останнім функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому його розгляд належить до компетенції адміністративних судів.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивувала тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини пов`язані з невизнанням відповідачем цивільно-правової угоди та невиконанням її умов. ОСОБА_1 зазначала, що звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, що виникли із цивільних правовідносин, а саме із цивільно-правової угоди, а юрисдикція спору, однією зі сторін у якому є Фонд, визначається виходячи зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його Уповноваженої особи. На думку позивачки, суб`єктом владних повноважень у разі ліквідації банківської установи є саме Уповноважена особа, а не юридична особа без бюджетного фінансування - Фонд. Вказувала на те, що позов поданий нею до Фонду та стосується невиконання останнім обов`язку з відшкодування банківського вкладу, тому повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, що, на її думку, узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 757/44693/15), у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня та 5 червня 2018 року (справи №№ 755/1700/16 і 598/1470/15 відповідно).

Велика Палата Верховного Суду постановою від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року - без змін.

27 вересня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, в якому позивачка просить: виправити описку в частині того, що її спір стосується стягнення коштів з Фонду, а не стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження якогось реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат; виправити описку в частині того, що гарантії Фонду є гарантіями держави.

Згідно з приписами частини 2 статті 269 ЦПК України питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

За змістом статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Отже правила вказаної статті передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки. При цьому опискою визнається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.

Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (постанові або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Натомість клопотання ОСОБА_1 про виправлення описки обґрунтоване доводами, аналогічними тим, якими була мотивована її касаційна скарга, позивачка не погоджуючись із постановою Великої Палати Верховного Суду про залишення цієї касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - без змін, фактично просить змінити зміст мотивувальної та, як наслідок, резолютивної частин цієї постанови, зокрема, і шляхом зміни конкретної словесної конструкції, яка за своєю суттю є правовим висновком суду, що базується на чинному законодавстві та впливає на правильне вирішення спірних правовідносин, тобто таке клопотання містить вимоги, що не є тотожними виправленню описки в судовому рішенні, передбаченому статтею 269 ЦПК України.

Проаналізувавши, викладені позивачкою у клопотанні обставини щодо виправлення, на її думку, описки в судовому рішенні, Велика Палата Верховного Суду приходить до висновку, що ОСОБА_1 своїми вимогами по суті просить суд змінити предмет спору і формулювання обставин, встановлених Дніпровським апеляційним судом у постанові від 17 квітня 2019 року, перевіривши які, в межах доводів касаційної скарги, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відмову в її задоволенні та залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції без змін. Тобто фактично позивачка просить змінити зміст судового рішення, що є неприпустимим.

Велика Палата Верховного Суду в мотивувальній частині постанови, яку позивачка вважає прийнятою з допущенням описок, в повному обсязі зазначила фактичні обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, та зміст спірних правовідносин, із посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, їх юридичну оцінку і визначені відповідно до них правовідносини, та перевірила, наведені в касаційній скарзі доводи в межах підстав оскарження, установлених статтею 389, частиною шостою статті 403 ЦПК України, з посиланням на чинне законодавство та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якими і керувалась при прийнятті постанови.

Відтак жодних описок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, яка прийнята у справі № 194/1149/17, не допущено.

Оскільки зі змісту прийнятої постанови не вбачається, що судом допущено описку в тексі судового рішення у розумінні статті 269 ЦПК України, тому правові підстави для задоволення, заявленого ОСОБА_1 клопотання, відсутні.

Керуючись статтями 260, 265, 269 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко
Т. О. Анцупова В. С. Князєв
С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Ю. Л. Власов В. В. Пророк
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук
О. С. Золотніков О. Г. Яновська