Справа № 504/4145/15-ц
Провадження № 2/504/1021/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

при секретарях - Мельниковій В.М., Антиповій Л.В.,

за участі позивача- Францевої Н.В.,

за участі представника держказначейства у Лиманському районі

Одеської області - Приходченко В.А., Янковської Л.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4 смт. Доброслав, в режимі відеоконференції із Березівським районним судом Одеської області, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3, до Комінтернівського районного відділу Головного управління МВС в Одеській області, Управління Державної казначейської служби у Комінтернівському районі Одеської області, Голови Ліквідаційної комісії Комінтернівського РВ Головного управління МВС в Одеській області, МВС України, ДКС України про стягнення моральної шкоди 50 000 грн., ё встановлення порядку виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Вінська Н.В.) від 13.11.2015 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2016 року скасовано, матеріали повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Рідник І.Ю.) від 19.08.2016 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.09.2016 року (Рідник І.Ю.) позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 24.11.2016 року ухвалу судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.09.2016 року скасовано, матеріали направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Рідник І.Ю.) від 04.01.2017 року матеріали прийнято до свого провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.06.2017 року задоволено клопотання позивача, до участі у справі в якості співвідповідача залучено голову Ліквідаційної комісії Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області.

У листопаді 2017 року справа у зв'язку із виключенням судді Рідник І.Ю. зі штату суддів перерозподілена у відповідності до приписів ст. 11-1 ЦПК України судді Барвенку В.К.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.11.2017 року справу прийнято до провадження судею Барвенко В.К., і розгляд даної справи призначено в режимі відеоконференції з Березівським районним судом Одеської області.

У судовому засіданні 06.12.2017 року оголошено перерву для надання позивачеві можливості надати уточнений цивільний позов.

08.12.2017 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надано заяву про уточнення позовних вимог, за якою позивачем збільшено склад відповідачів до п'яти, і пред'явлені вимоги до Комінтернівського районного відділу Головного управління МВС в Одеській області, Управління Державної казначейської служби у Комінтернівському районі Одеської області, Голови Ліквідаційної комісії Комінтернівського РВ Головного управління МВС в Одеській області, МВС України, ДКС України.

Комінтернівським районним судом Одеської області заяву про уточнення позовних вимог направлено до відповідачів до відому та можливості надання заперечень.

28.01.2018 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло заперечення представника МВС України, яким звернуто увагу на недотримання позивачем положень ст. 175 ЦПК України, і, у зв'язку із чим, на думку передставника позивача, слід відмовити у прийнятті заяви позивача про уточнення позовних вимог, та зобов'язати позивача оформити позовну заяву із дотриманням правил ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2018 року позовна заява ОСОБА_3 залишена без руху за правилами п.п.11-13 ч.2 ст. 187 ЦПК України, і надано строк на усунення виявлених недоліків позову, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення позивачу цієї ухвали, для усунення виявлених суддею недоліків позову.

Згідно зворотнього поштового повідомлення 737) ухвала суду від 29.01.2018 року вручена ОСОБА_3 06.02.2018 року.

12.02.2018 року ОСОБА_3 подала заяву про продовження їй процесуального строку на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.02.2018 року ОСОБА_3 продовжено процесуальний строк на усунення виявлених недоліків позову до 20.03.2018 року включно.

ОСОБА_3 усунула виявлені недоліки позову у встановлений ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.02.2018 року строк.

В силу ст. 196 ЦПК України у кожній справі, що розглядається за правилами загального позовного провадження проводиться підготовче судове засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.03.2018 року призначено підготовче судове засідання (за правилами ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року).

В підготовче судове засідання відповідачі не з'явились, сповіщені належним чином про дату, час та місце його проведення, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

За правилом ст. 223 ЦПК України неявка не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.10.2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання відповідачі, окрім представника органу ДКС у Лиманському районі Одеської області, не з'явились повторно, повідомлені про дату, час та місце їх проведення, причини неявки суду не повідомили.

Суд враховує, що представник МВС України обізнаний про існування цієї справи у суді на розгляді (лист -відзив від 22.01.2017 № б/н), проте зайняв пасивну процесуальну позицію.

Представник ДКС у Лиманському районі Одеської області в судовому засіданні залишив питання позовних вимог на розсуд суду, і повідомив, що рішення суду, що набере законної сили, орган ДКС буде виконувати у встановленому законом порядку.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з викладених у позові підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_3 просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині матеріальної шкоди, судових витрат.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині матеріальної шкоди, судових витрат залишені без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника ДКС у Лиманському районі Одеської області, суд встановив наступні обставини:

23.05.2013 року ОСОБА_3 звернулась до міліції з телефонним повідомленням про кримінальне правопорушення, а 24.05.2013 року подала письмову заяву.

Зокрема, ОСОБА_3 повідомила, що 23.05.2013 року її викинули з маршрутного таксі (автобуса) сполученням Одеса- Вознесенськ в районі смт. Комінтернівське, їй було спричинено тілесні ушкодження, ссадни, пошкодження грудної клітини, забої живота, тим самим, їй було спричинено шкоду здоров'ю.

24.05.2013 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 0000439, та ОСОБА_3 визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Разом із тим, як стверджує ОСОБА_3, слідчими Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області неодноразово, безпідставно, виносились постанови про закриття цього самого кримінального провадження.

Зокрема, як наслідок, ухвалами слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.12.2013 року, 13.10.2014 року, 07.07.2015 року скасовані постанови слідчого СВ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області про закриття кримінального провадження, при цьому встановлені факти допущення істотних порушень прав та законних інтересів потерпілої ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні при проведенні досудового розслідування.

В останнє, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.07.2015 року задоволено скаргу потерпілої ОСОБА_3, визнано неправомірною бездіяльність начальника СВ, слідчого, що пов'язана із нерозглядом клопотань потерпілої, які подані в порядку ст. 220 КПК України, зобов'язано слідчого розглянути клопотання потерпілої від 19.12.2014 року, від 13.05.2015 року.

Ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.07.2015 року набрала законної сили.

ОСОБА_3 вважає, що їй спричинено моральну шкоду, яка оцінена нею у 50000 грн.

Зокрема, ця шкода полягає в незабезпеченні правоохоронним органом прав потерпілої у кримінальному провадженні, в зв'язку із чим ОСОБА_3 вимушена була застосовувати додаткові зусилля для захисту свого порушеного права, для чого вона витрачала свій власний час, який був призначений для відпочинку, роботи, уваги сім'ї. Крім того, як вказує позивач, вона долала достатньо велику відстань між місцем свого мешкання та місцем знаходження слідчого відділку, при цьому вимушено обмежувала себе у сні, відпочинку, вимушена була порушувати встановлений свій режим харчування, нести видатки з своєї заробітної платні на транспорт, поштові видатки. Внаслідок всього цього, як вказує ОСОБА_3, був істотно спустошений її організм, що вимагало від неї додаткових зусиль для віднослення сил, організації свого нормального ритму житя, що приводило до її моральних страждань та переживань, які стали наслідком допущених правоохоронним органом порушень її прав у кримінальному провадженні.

Всі ці суми ОСОБА_3 просить стягнути з МВС України за рахунок коштів Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області.

Судом досліджено ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.07.2015 року № 504/2036/15-к, якою скасовано постанову слідчого СВ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області Петельського О.В. від 26 травня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000439 від 24 травня 2013 року.

Зокрема, слідчим суддею встановлено, що під час досудового розслідування слідчим не було встановлено особу водія автобуса, з якого впала ОСОБА_3, та не допитано його щодо обставин конфлікту, без чого, на думку слідчого судді, неможливо повно та всебічно провести вказане досудове розслідування.

Крім цього, слідчим суддею було встановлено, що в ході досудового розслідування залишилися нерозглянутими клопотання ОСОБА_3 від 09.12.2014 року та від 13.05.2015 року, що є грубим порушенням прав потерпілої.

Крім того, судом досліджені ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.10.2014 року № 504/3257/14-к, якою скасована постанова слідчого Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області від 14.08.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000439 від 24 травня 2013 року, а також ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.12.2013 року № 504/4228/13-к, якою скасована постанова слідчого Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області від 21.10.2013 року про закриття цього самого кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 довела суду факт порушення її законних прав посадовими особами СВ Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області, що підтверджується ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року.

Суд вважає, що даних правовідносин слід застосувати правилом ст. 1174 ЦК України - шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, суд виходить з того, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таким чином посилання ОСОБА_3 на правило ст. 1176 ЦК України в даному конкретному випадку є безпідставним.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Суд враховує, що відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 25 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність 07.11.2015 року) при порушенні прав і законних інтересів громадянина, збитки завдані працівником міліції, який виконує свої обов'язки, компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 до Комінтернівського районного відділу Головного управління МВС в Одеській області, Голови Ліквідаційної комісії Комінтернівського РВ Головного управління МВС в Одеській області, МВС України, - є безпідставними, оскільки відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, поміркованості і справедливості, з урахуванням обставин справи та наслідків, що наступили для позивачки, яка зазнала душевних страждань унаслідок невиконання слідчим слідчого відділу Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області своїх службових обов'язків, зокрема, передчасним закриттям кримінального провадження та нерозглядом двох клопотань потерпілої.

Суд враховує, що протиправна бездіяльність слідчого Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області призвела до втрати ОСОБА_3 нормальних життєвих зв'язків і потребувало від неї додаткових зусиль для захисту її порушених прав, що завдало моральної шкоди та значних душевних страждань.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Факт спричинення ОСОБА_3 моральної шкоди, на переконання суду, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в судовому порядку.

Факт неналежного виконання слідчим своїх службових обов'язків під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження також знайшов своє підтвердження, що повністю доведено наданими письмовими доказами, та, серед іншого, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області.

Суд, з урахуванням тривалості страждань позивача, їх характеру, об'єму зусиль відновлення втрат немайнового характеру, вважає, що розмір суми на відшкодування моральної шкоди позивачем істотно завищений, тому справедливою, виваженою та помірною буде сатисфакція в сумі 3500 грн.

Вирішуючи питання способу виконання рішення, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Державу Україна в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 267 ЦПК України необхідно визначити порядок виконання судового рішення, а саме, стягненню на користь ОСОБА_3 підлягає моральна шкода в розмірі 3500 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Саме такий спосіб стягнення висловлений у Постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справ № 494/4774/15-ц (61-28000св18).

Отже позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 2, 23, 1166, 1167, 1174 ЦК України, ч.ч. 2,3 ст. 25 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність 07.11.2015 року), п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленуму Верховного Суду України, ст.ст, 133 п.4 ч.3, 258-260, 267 367, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 3500 грн. (три тисячі п'ятсот гривень), шляхом списання грошових коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення, до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Повний текст судового рішення виготовлений 11.03.2019 року.

Суддя В.К. Барвенко