ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 646/6703/18

Провадження № 22-ц/818/4945/19

14 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року в складі судді Янцовської Т.М.

встановив:

У травні 2019 року відповідач ОСОБА_2 завернувся до суду з заявою про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з професійною правовою допомогою у розмірі 10555 гривень, на проведення експертизи - 9147 гривень, поштові витрати - 155 гривень, витрат на проїзд в судові засідання в сумі 1910 гривень та компенсації за відрив від звичайних занять - 3000 гривень.

Заява мотивована тим, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 р. позов ОСОБА_1 до нього про стягнення 63758,75 гривень залишено без розгляду у зв`язку з поданням позову представником, який не мав повноважень, що свідчить про необґрунтовані дії позивача.

Посилаючись нач. 5, ч. 6 ст. 142 ЦПК України ОСОБА_2 зазначив, що якби позов не було пред`явлено, відповідач не ініціював би проведення експертизи та не поніс би витрат. Відповідачем було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Ракитянською К.В., в межах якого адвокат надав відповідачу правову допомогу - консультації, склав проекти листів, заяв, процесуальних документів, організував проведення судової експертизи. Загальна сума гонорару склала 10555 грн. Просив взяти до уваги, що попри залишення позовної заяви без розгляду процесуальний закон зобов`язував відповідача подавати докази, заяви по суті справи, відповідач не міг знати про те, що позов буде залишено без розгляду. Також просив врахувати безпідставне твердження позивача або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог. Вказує на інші витрати, а саме вартість поштових відправлень: 15 грн (лист позивачу від 28 червня 2019 року, який додано до відзиву); 29 грн (апеляційна скарга); 25 грн (клопотання про апеляційний розгляд в режимі відео конференції); 25 грн (клопотання до суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю); 32 грн (відзив); 29 грн (заперечення на відповідь на відзив), всього - 155 грн; а також вартість витрат на проїзд до Харкова 1910 грн; компенсація за відрив від звичайних занять - 3000 грн. Просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 10 555 грн на професійну правничу допомогу; 9147 грн витрат на проведення експертизи; 155 грн потові витрати; 1910 грн витрат на проїзд в судові засідання; 3 000 грн компенсації за відрив від звичайних занять, а всього 24 767 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

03 вересня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його заяву про розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір на правничу допомогу було укладено у зв`язку з порушенням позивачем договору оренди та відповідно пов`язаний з розглядом вказаної справи. Витрати понесені відповідачем пов`язані з необґрунтованими діями позивача Пред`явлення позову неналежним представником свідчать про необґрунтовані дії позивача, тому заява про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України підлягає задоволенню.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду цивільної справи за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду на 10 год. 00 хв. 22 жовтня 2019 року.

03 жовтня 2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року - без змін.

Вказує на те, що необґрунтовані дії позивача відповідачем не доведені, судом не встановлені, апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню. ОСОБА_2 не доведено обставин надання йому правової допомоги саме за даною цивільною справою, розрахунку розміру гонорару за договором та здійснення ним оплати послуг по наданню правової допомоги, обставин проведення експертизи у зв`язку із розглядом саме цієї справи, вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення судових витрат є необгрунтованими. Не доведено обставин здійснення відповідачем оплати послуг за надання правової допомоги в зазначеному розмірі в якості оплати послуг адвоката. Факт надання правничої допомоги адвокатом Ракитянською К. В . за договором про надання ОСОБА_2 є недоведеним. Також ОСОБА_2 є недоведеним, в наданих документах відсутнє посилання на цивільну справу, в межах якої заявлені витрати на проведення експертного дослідження в сумі 9147 грн. Таким чином, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі, не доведено необґрунтованість дій позивача - ФОП ОСОБА_1, а також розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 646/6703/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, апеляційна скарга є безпідставною, ґрунтується на припущеннях та зводиться до намагань переоцінити обставини справи.

У відповідності достатті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, щовимоги відповідача про стягнення поштових витрат, витрат на проїзд в судові засідання, компенсації за відрив від звичайних занять не є судовими витратами, які передбачені ст. 133 ЦПК України, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню, залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, а повторне звернення до суду є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Відповідач обґрунтовує свою заяву лише пред`явленням позову особою, яка не мала повноважень на ведення справи, що не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача про стягнення витрат на проведення експертизи, а тому у задоволенні заяви про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справ, необхідно відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17).

Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 5ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У пункті 38 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Як свідчать матеріали справи,26 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року відкрито провадження за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. (а.с. 23 том 1).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року - без змін. (а.с. 100-104 том 1).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. (а.с. 228 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2018 року між ОСОБА_2 та Ракитянською К.В. було укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 239-240 том 1).

Предметом договору визначено, що виконавець за цим договором зобов`язується надати замовнику правову допомогу, яка включатиме комплекс юридичних, організаційних та інших послуг, пов`язаних із захистом прав та інтересів замовника у зв`язку з порушенням фізичною собою-підприємцем ОСОБА_1 умов договору оренди № А00000893 від 27 червня 2018 року, передачею в оренду несправного обладнання, та усіма спорами, претензіями та справами, які випливають зі згаданого договору оренди № А00000893 від 27 червня 2018 року.

Належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, в яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано. Проте в договорі про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року номер справи не вказаний, умовами укладеного договору не передбачено надання правничої допомоги саме в рамках справи № 646/6703/18, тому надання правничої допомоги відповідачу адвокатом Ракитянською К.В. саме у даній цивільній справі № 646/6703/18 не підтверджено.

В наявному в матеріалах справи ордері також не зазначено, кому саме надається ця правнича допомога, номер справи.

Як вбачається, договір про надання правової допомоги укладено між ОСОБА_2 та Ракитянською К.В. 27 червня 2018 року, тобто до звернення 26 вересня 2018 року позивача ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Отже, укладення договору з адвокатом, що є правом особи, відбулось до звернення до суду з позовом, а не у зв`язку із діями ОСОБА_1 , пов`язаними з поданням даного позову.

З акту № 1 від 29 червня 2018 року про приймання - передачу послуг за договором про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року вбачається, що надано послуги з правової допомоги у зв`язку з порушенням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов договору оренди № А00000893 від 27 червня 2018 року, передачею в оренду несправного обладнання, відмовою прийняти назад це обладнання, відмовою повернути внесені за договором оренди кошти. Опис наданих правових послуг включав: перше побачення з клієнтом 27 червня 2018 року, побачення з клієнтом 28 червня 2018 року, надання консультацій; складання проекту та опису вкладення до листа від 28 червня 2018 року; побачення з клієнтом 28 червня 2018 року, правовий супровід переговорів з ПП «Інвестиційна компанія Меркурій-Інвест» щодо умов договору зберігання, надання консультацій у зв`язку з укладенням договору зберігання, складення даного акту. (а.с. 241 том 1).

З акту № 2 від 20 липня 2018 року про приймання - передачу послуг за договором про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року вбачається, що надано послуги з правової допомоги у зв`язку з порушенням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов договору оренди № А00000893 від 27 червня 2018 року, передачею в оренду несправного обладнання, відмовою прийняти назад це обладнання, відмовою повернути внесені за договором оренди кошти. Опис наданих правових послуг включав: побачення з клієнтом 19 липня 2018 року, правовий супровід переговорів із ФОП ОСОБА_5 стосовно дослідження мотопомпи; надання консультацій щодо правового значення висновку спеціаліста ФОП ОСОБА_5 , складення даного акту. (а.с. 242 том 1).

З акту № 4 від 17 травня 2018 року про приймання - передачу послуг за договором про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року вбачається, що надано послуги з правової допомоги у зв`язку з порушенням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов договору оренди № А00000893 від 27 червня 2018 року, передачею в оренду несправного обладнання, відмовою прийняти назад це обладнання, відмовою повернути внесені за договором оренди кошти. Опис наданих правових послуг включав: отримання довідки поштового відділення; складання проекту відзиву на позов; складання описів вкладення до відзиву на позов, відправлення листів; побачення з клієнтом, консультації клієнта щодо судового засідання 11 квітня 2019 року; складання проекту заперечень на відповідь на відзив; складання описів вкладення до заперечення на відповідь на відзив на позов; отримання рахунку-фактури від 20 травня 2019 року; побачення з клієнтом, консультації клієнта щодо судового засідання 20 травня 2019 року, складання даного акту. (а.с. 244 том 1).

Проте, позов подано 26 вересня 2018 року, провадження у справі № 646/6703/18 відкрито 16 січня 2019 року.

Як вбачається, вищезазначені акти з наданих послуг складені 17 травня 2018 року, 29 червня 2018 року, 20 липня 2018 року, тобто до подання позову, за таких обставин не можна вважати доведеним, що вказані в них правові послуги зумовлені поданням даного позову 26 вересня 2018 року, пов`язані з процесуальними діями та надавались адвокатом в рамках саме справи № 646/6703/18.

З акту № 3 від 15 березня 2019 року про приймання - передачу послуг за договором про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року вбачається, що надано послуги з правової допомоги у зв`язку з порушенням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов договору оренди № А00000893 від 27 червня 2018 року, передачею в оренду несправного обладнання, відмовою прийняти назад це обладнання, відмовою повернути внесені за договором оренди кошти. Опис наданих правових послуг включав: складання проекту клопотання про передачу справи за підсудністю; складення опису вкладення до клопотання; проекту клопотання про відкладення розгляду справи; опису вкладення; складання проекту апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі; складання описів вкладення до апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження; оплата судового збору; складання проекту клопотання про проведення судової комплексної товарознавчої та інженерно-технічної експертизи ; пошук судового експерта; побачення з клієнтом; консультації клієнта щодо переговорів з судовим експертом; складення проекту клопотання про проведення апеляційного розгляду в режимі відео конференції; складання даного акту. (а.с. 243 том 1).

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 посилається на укладення договору про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року, разом із тим, наявний в матеріалах справи договір про надання правової допомоги датований 27 червня 2019 року, а додані до нього додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року та акти № 1, № 2, № 3, № 4 приймання-передавання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 27 червня 2018 року. (а.с. 239-244 том 1).

Надані копії платіжних доручень від 04 березня 2019 року, 07 березня 2019 року, 08 травня 2019 року, про переказ власних коштів не містять інформації та необхідних реквізитів справи, зокрема, номеру справи, у призначення платежу зазначено: переказ власних коштів, отримувач - Ракитянська К.В . Відтак належними доказами у справі не доведено обставин здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги у зазначеному розмірі в якості оплати послуг адвоката. (а.с. 245-247 том 1).

Суд апеляційної інстанції погоджується також з тим, що вимоги відповідача про стягнення поштових витрат, витрат на проїзд в судові засідання, компенсації за відрив від звичайних занять не відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які передбачені ст. 133 ЦПК України.

Водночас суд зауважує, що приписами ст. 138 ЦПК України визначено витрати сторін, що пов`язані з явкою до суду, відповідно до якої, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Однак ухвалою суду позов залишено без розгляду, судове рішення у справі не ухвалювалось, доводи ОСОБА_2 про стягнення витрат на проїзд до м. Харкова, відрив від звичайних занять на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України зводяться до неправильного тлумачення заявником норм цивільного процесуального законодавства, оскільки вона регулює компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, а не витрат сторін, що пов`язані з явкою до суду.

Стосовно витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було замовлено експертизу, згідно положень ст. 42 ЦПК України подавати докази є правом учасників справи.

При цьому суд виходить з того, що відповідач, у разі залишення позову без розгляду, має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, виключно внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2018 року, тобто до відкриття провадження у справі, ОСОБА_2 на адресу ФО- П ОСОБА_1 направив лист щодо розірвання договору оренди та повідомив ФО- П ОСОБА_1 , що для обстеження реального стану та виробничої спроможності обладнання ним буде замовлено експертизу.

Тобто, з листа ОСОБА_2 про розірвання договору оренди вбачається, що призначення експертизи було пов`язано з вирішенням питання про розірвання договору оренди.

Предметом спору по справі № 646/6703/18 є стягнення заборгованості за договором оренди, а не розірвання договору оренди.

Таким чином, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 2 .ч 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Апелянт посилається на те, що судом залишено без розгляду у зв`язку з поданням позову представником, який не мав повноважень, якби позов не було пред`явлено, відповідач не ініціював би проведення експертизи та не поніс би витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідач не міг знати про те, що позов буде залишено без розгляду.

Як встановлено, суд, дійшовши висновку, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, постановив ухвалу про залишення позову без розгляду. Однак залишення судом позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, що належить до компетенції суду, не свідчить про необґрунтованість дій позивача. Заява не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.

Доводи апелянта про безпідставне твердження позивача або заперечення певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки не стосуються питання законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що залишення судом позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не свідчить про безпідставність та необґрунтованість дій позивача. Правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення судових витрат відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, та керуючисьст. 375 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити ухвалу без змін, так як ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова