РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезбеки,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 33232,92 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні за недоведеністю позовних вимог та застосувати позовну давність до заявлених вимог позивачем.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і йому призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 лютого 2015 року вирок Рівненського міського суду в частині визнання винним і призначення покарання ОСОБА_2 залишено без змін, а в частині вирішення цивільного позову матеріали кримінальної справи направлені до Рівненського міського суду для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вироком ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він 02 березня 2010 року в м.Рівне по вул.Сірка біля 12 години дня, особисто керуючи власним автомобілем «Хюндай Санта-Фе», умисно скоїв наїзд на ОСОБА_1, спричинивши останньому численні тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довго тривалості розладу здоровя.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Рівненського міського суду від 15 березня 2018 року по цивільній справі №569/5646/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яке набрало законної сили 17 квітня 2018 року, позовні вимоги позивача задоволені частково з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 685428,00 грн., моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог позивачу відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що після проведеного лікування в Рівненській міській клінічній лікарні рішенням МСЕК позивачу було встановлено другу групу інвалідності і перспектив покращення функцій діяльності коліна без проведення операції за кордоном в позивача не існувало.

Між позивачем і приватною клінікою «Дьоблінг» (м.Відень Австрія) було укладено договір про надання медичної допомоги, який за своїм змістом і наслідками не суперечить законодавству України, в тому числі вимогам ст.284 ЦК України, за змістом якої громадянин України має право вибору місця лікування, включаючи іноземні клініки.

Із змісту звіту про операцію від 16 червня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в приватній клініці «Дьоблінг» з діагнозом розрив хрестоподібної звязки правої ноги, розрив меніска правого коліна з необхідністю артроскопії правого коліна, часткова резекція меніска, заміна хрестоподібної звязки.

З довідки про операцію від 28 червня 2012 року, виданої приватною клінікою «Дьоблінг» вбачається, що підставою для хірургічного втручання став розрив рогу латерального меніску в правому колінному суглобі, численні зрощення рубцевої тканини в правому колінному суглобі, пошкодження хряща в латеральному правому суглобі стегна, розрив передньої хрестоподібної звязки правого колінного суглобу. Терапія: артроскопія правого коліна, часткове видалення зовнішнього меніску, видалення рубців, згладжування хряща.

За підсумками судово-медичної експертизи №96 КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради, під час перебування на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Рівненської ЦМЛ з 02 березня по 23 березня 2010 року з приводу травми нижніх кінцівок, отриманої 02 березня 2010 року, медична допомога ОСОБА_3 надавалась в повному обємі, лікування проводилося адекватно встановленому діагнозу, з метою відновлення цілісності ушкоджених звязок і ревізії суглоба, хворому ОСОБА_1 було показане оперативне втручання.

Перебування позивача в приватній клініці «Дьоблінг» має прямий причинний звязок із травмою, отриманою 02 березня 2010 року. Необхідність проведення деяких видів досліджень була повязана з травмою, отриманою ОСОБА_1 02 березня 2010 року. Медична допомога в умовах приватної клініки «Дьоблінг», яка є високоспеціалізованим центром лікування спортивних травм в Австрії, під час стаціонарного лікування з 15 червня по 19 червня 2011 року і з 28 червня по 29 червня 2012 року надавалась ОСОБА_1 в повному обємі, про що свідчить позитивний результат лікування і ступінь відновлення функції правого колінного суглоба, за час перебування на стаціонарному лікуванні в клініці було проведено два оперативних втручання. Оперативне втручання ОСОБА_1 могло бути виконано у вітчизняних медичних закладах, але він як пацієнт, мав право на вільний вибір лікаря та кваліфіковану медичну допомогу в іншому, в т.ч. іноземному, лікувальному закладі.

Отже, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року, яким ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, який набрав законної сили та Рішення Рівненського міського суду від 15 березня 2018 року по цивільній справі №569/5646/15-ц за позовом ОСОБА_1П до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яке набрало законної сили 17 квітня 2018 року, мають преюдиційне значення для вирішення даної цивільної справи.

При розгляді цивільної справи №569/5646/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яке набрало законної сили 17 квітня 2018 року, позивачем не заявлялось позовних вимог до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, в частині відшкодування транспортних витрат повязаних з трансфером до австрійської клініки та проживання в готелі.

За час лікування за кордоном ОСОБА_1 витратив значні власні кошти, що включали крім інших витрат по яких вже прийняте рішення, яке набрало законної сили і транспортні витрати повязані з трансфером до австрійської клініки, проживання в готелі.

Як зазначає позивач, що на момент проведення операції в Австрії він не міг самостійно пересуватися. По цій причині під час перельоту в Австрію і після проведеної операції він вимушений був користуватися послугами трансферу.

Всього за період лікування з моменту спричинення травми коліна він витратив власних коштів на трансфер літаком з Києва до Відня 13 червня 2011 року вартістю 4199 грн. та назад з Відня до Києва 22 червня 2011 року вартістю 8889 грн., оплачено трансфер з аеропорту Відня до готелю 13 червня 2011 року вартістю 1915 грн. та 2 діб (з 13 червня 2011 року по 15 червня 2011 року) перебування в готелі в іноземній валюті в розмірі 289,05 євро.

Крім того, було понесено, не заявлені в цивільному позові, витрати на трансфер до м.Франкфурт Німеччина на плановий огляд на 6 місяців після проведеної операції: Київ Франкфурт 13 лютого 2012 року вартістю 4600 грн., Франкфурт Київ 17 лютого 2012 року вартістю 4600 грн.

Загалом, позивачу було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 33232,92 грн. (4199 грн. + 8889 грн. + 9029 грн. (289,05 євро х 31,24 грн. по курсу НБУ станом на 09 серпня 2018 року день подачі позову до суду) + 4600 грн. + 4600 грн.), що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд визнає належними та допустимими, а саме: електронними квитками, ваучерами послуг трансферу та квитанцією до прибуткового касового ордеру №362.

Відповідачем наданий позивачем вказаний вище розрахунок не спростований, власних розрахунків відповідачем з даного приводу суду не подано, а тому поданий позивачем розрахунок витрат судом приймається, як достовірний.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що відповідальність за шкоду, заподіяну особі і майну, покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Під володільцем підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними між ними і шкодою. Є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання відповідача на те, що позивач просить суд стягнути з нього витрати на свою туристичну поїздку, про що свідчить фотокопія квитанції до прибуткового касового ордеру №362 від 12 червня 2011 року зі змісту якої вбачається, що прийняті від позивача кошти витрачено на надання йому туристичних послуг, а копії інших документів свідчать про здійснення ним витрат на розваги і не мають привязки до лікування, повязаного з наслідками ДТП, на думку суду не заслуговують на увагу і є не що іншим, як способом уникнення цивільної відповідальності відповідача перед позивачем.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, в частині відшкодування транспортних витрат повязаних з трансфером до австрійської клініки та проживання в готелі в розмірі 33232,92 грн. є доведеними, а відповідачем не спростовані, тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача про застосування позовної давності до заявлених вимог позивачем з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Рішенням Рівненського міського суду від 15 березня 2018 року по цивільній справі №569/5646/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яке набрало законної сили 17 квітня 2018 року встановлено, що після проведеного лікування в Рівненській міській клінічній лікарні рішенням МСЕК ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності і перспектив покращення функцій діяльності коліна без проведення операції за кордоном в позивача не існувало.

Враховуючи вище зазначені обставини, суд приходить до висновку, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, а ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності, отже на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, позовна давність не поширюється, тому покликання відповідача про застосування позовної давності до заявлених вимог позивачем не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач в позовній заяві вказує, що крім матеріальної шкоди йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях, фізичному болю, погіршенні його здібностей, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан та трудову діяльність, та в тривалому невідшкодуванні відповідачем-позивачу матеріальної шкоди. Розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 100000 грн.

Суд, з'ясувавши обставини при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідачем - позивачу, приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_4 не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують саме факт заподіяння відповідачем ОСОБА_2 йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру за не відшкодування відповідачем транспортних витрат повязаних з трансфером до австрійської клініки та проживання в готелі позивача.

Крім того, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідачем позивачу суд враховує і ті обставини, що рішенням Рівненського міського суду від 15 березня 2018 року по цивільній справі №569/5646/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яке набрало законної сили 17 квітня 2018 року, вже був встановлений факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, переживаннях, фізичному болю, погіршенні його здібностей, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан та трудову діяльність, та в тривалому невідшкодуванні відповідачем-позивачу матеріальної шкоди. Та було стягнуто з відповідача на користь позивача суму грошового відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Оскільки позивачем в частині позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не доведено, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.23,1187 ЦК України,суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 33232,92 гривні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн., проживає ІНФОРМАЦІЯ_2;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн.,зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя :