ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 6 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання незаконними рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та відновлення меж земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, про відновлення меж земельних ділянок. Просив визнати незаконними рішення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 29 грудня 2011 року «Про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_1», рішення Дніпропетровської міської ради від 26 грудня 2012 року «Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську», в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2013 року, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, відновити межі земельних ділянок АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську (том 1 а.с. 3-8).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 21 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_2, задоволено частково. Визнано незаконним рішення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 29 грудня 2011 року «Про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_1». Визнано незаконним рішення Дніпропетровської міської ради від 26 грудня 2012 року «Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську», в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_2. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2) та скасовано реєстрацію права власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 229 грн. 40 коп. судового збору та 7104 грн. за проведення експертизи, а всього 7333 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (том 2 а.с.178-181,22).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі (том 2 а.с.18-196).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року залучено до участі у справі в якості позивача правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_2 судових витрат по 2444 грн. 47 коп. з кожного. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (том 3 а.с.32-33).

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 3 а.с.140-145).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог та з урахуванням Постанови Верховного Суду, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 належало 56/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, яке розташоване на земельній ділянці, що межує із домоволодінням АДРЕСА_4, власником якого є відповідач ОСОБА_1

Згідно з архівним витягом Державного архіву Дніпропетровської області від 2 липня 2012 року № С-139-2012 за власниками домоволодіння АДРЕСА_3 зареєстрована земельна ділянка площею 459 кв.м. на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 13 липня 1976 року.

За ОСОБА_1 - власником домоволодіння АДРЕСА_4 була зареєстрована земельна ділянка площею 457 кв.м.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 1986 року було визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_6 та виділено у користування ОСОБА_4 205 кв.м., ОСОБА_3 262 кв.м.

Згідно до протоколу засідання комісії з питань розгляду земельних спорів від 5 грудня 2011 року комісія установила, що відповідно до плану інвентаризації земельної ділянки по вул. АДРЕСА_5, площа земельної ділянки домоволодіння становить 471 кв.м по фактичному користуванні, фактична межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 не переміщалась, так як житловий будинок та господарські побудови розташовані по межі. Комісією вирішено узгодити межу між домоволодіннями АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську по фактичному розміщенню огорожі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 29 грудня 2011 року №18/10-6 «Про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_7» вирішено погодитися з висновком комісії з питань розгляду земельного спору домоволодінь АДРЕСА_1, які викладені у протоколі від 5 грудня 2011 року.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 26 грудня 2012 року № 75/30 «Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано безоплатно ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_8 кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,0471 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд.

На підставі рішення міськради, 24 квітня 2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що передача ОСОБА_1 спірної земельної ділянки відбулася без погодження меж із суміжним землекористувачем, який не був повідомлений про розгляд цього питання комісією, що є порушенням вимог ст.198 ЗК України.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 зазначав, що порушення його прав відбулося у зв'язку із неповідомленням його про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_1.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За змістом ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок, зокрема, зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч.2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

За змістом ст. 391 ЦК України та ст. 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на зазначене, висновок про те, що порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачем не зазначено чим порушені, не визнані або оспорені його права на земельну ділянку.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2012 року задоволено частково позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 третя особа Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, про скасування рішення виконкому, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. Скасовано рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 699/20 від 10.11.1989 року в частині узаконення за ОСОБА_1 сараю літ. «З» в домоволодінні АДРЕСА_10 Зобов'язано ОСОБА_1 знести сарай літ. «З»в домоволодінні АДРЕСА_11, розташований між житловим будинком літ. «А-1»в даному домоволодінні, та житловим будинком літ. «Б-1»в домоволодінні АДРЕСА_9, що належить на праві власності ОСОБА_3 Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, третя особа ОСОБА_6, про визнання незаконними окремих пунктів рішення виконкому, визнання недійсним свідоцтва про право власності, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, та зобов'язано ОСОБА_3 знести сараї літ. «В», «Е», та вбиральню літ. «Д», розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_9 (том 1 а.с.12-16).

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку АДРЕСА_12 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, Дніпропетровська міська рада рішенням від 26 грудня 2012 року затвердила зазначену технічну документацію із землеустрою, яка не відповідає вимогам законодавства. Такого висновку експерт дійшов із того, що акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, що міститься у технічній документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд не відповідає вимогам та формі, яка повинна бути на 2012 рік, тобто на час виготовлення такої документації.

Крім того, експерт вказав, що у зазначеному акті прийому-передачі межових знаків відсутні підписи суміжних землекористувачів, але є в наявності акт встановлення існуючих меж земельної ділянки в натурі від 9 серпня 2006 року, де є підписи суміжних землекористувачів, але не зазначено в якій кількості земельна ділянка закріплена межовими знаками.

В той же час, непогодження суміжним користувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачу земельної ділянки у власність.

Твердження позивача, що він не був запрошений на засідання комісії з питань розгляду земельних спорів виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради та йому не було відомо про розгляд та вирішення земельного спору, спростовується даними виконкому про направлення ОСОБА_3 повідомлення про засідання комісії 30.11.2011 року листом від 22.11.2011 року та про засідання комісії 05.12.2011 року листом від 30.11.2011 року (том 1 а.с. 204-208).

Відповідно до ч. 3 ст. 159 ЗК України, відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення.

Крім того згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року, експертом не було встановлено порушення меж земельних ділянок № 24 та № 26.

Таким чином, позивачем не доведено в чому саме полягає порушення його прав, зокрема, щодо користування земельною ділянкою, яка закріплена в його користуванні. А обраний спосіб захисту порушеного права, шляхом визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування в частині передачі відповідачу у власність земельної ділянки, яка знаходилась в його користуванні та свідоцтва про право власності на землю, виданого на підставі цих рішень є невірним.

З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 стосовно відновлення межі земельних ділянок АДРЕСА_13 відповідно до рішення Виконкому Дніпропетровської міської ради №499 від 13 липня 1976 року «Про наслідки обміру земель забудованого кварталу №619», рішення суду не оскаржувалося, а тому апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року в частині визнання незаконним рішення сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної ради №18/10-6 від 29.12.2011 року «Про вирішення спору з питань суміжного землекористування домоволодінь АДРЕСА_16»; визнання незаконним рішення Дніпропетровської міської ради №75/30 від 26.12.2012 року «Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам у м.Дніпропетровську», в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_14 визнання недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно №2840216 від 24.04.2013 року, згідно з яким ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_15 (кадастровий номер НОМЕР_2), скасувавши реєстрацію права власності на земельну ділянку АДРЕСА_15 (кадастровий номер НОМЕР_2) за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання незаконними рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 504,68 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: