ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1688/18 Номер провадження 22-ц/814/914/19Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ряднині І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві виділені матеріали з цивільної справи за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гедьо Андрія Степановича

на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 січня 2019 року, постановлену суддею Афанасьєвою Ю.О., повний текст ухвали складено - дата не вказана

за заявою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гедьо Андрія Степановича про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гедьо А.С. звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12.01.2017 року всього на суму 534 378,07 грн., з яких: 300 000 грн. - основної суми боргу; 212 178,07 грн. - процентів за користування позикою; 22 200,00 грн. - інфляційних збитків, а також понесені судові витрати на загальну суму 15 343, 78 грн., з яких 5 343,78 грн сплачений судовий збір, 10 000 витрати на правову допомогу.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 січня 2019 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 -адвоката Гедьо Андрія Степановича про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано жодних посилань, на які саме кошти потрібно накласти арешт, не надано рахунків, на яких вони розміщені, із зазначенням сум, не зазначено на яке саме майно (рухоме, нерухоме) слід накласти арешт, не надано підтверджуючих документів про наявність у відповідача буд-якого рухомого чи нерухомого майна, не надано інформації про вартість майна, арешт на яке просить накласти представник позивача та суму грошових коштів, оскільки згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, тому суд не може зробити висновок щодо співмірності забезпечення позову заявленим вимогам, а не зазначення конкретного майна з наданням підтверджуючих документів щодо його належності може призвести до порушення прав інших осіб, також не надано доказів того, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гедьо А.С., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, якою накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно в межах суми стягнення, яка становить 534 378,07 грн., що належить на праві власності відповідачу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи, не дослідив наявні докази, не взяв до уваги, що відповідач відмовився від отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків, із-за чого неможливо ідентифікувати майно, що значиться у Державному реєстрі речових прав, та встановити яке належить саме відповідачу, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає у тому, щоб захищати законні інтереси позивача на випадок недобросовісних дій відповідача або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти неможливість виконання судового рішення, сама відсутність реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідача є підставою для забезпечення позову, оскільки виявлення та встановлення майна, грошових коштів на банківських рахунках є ускладненим, тривалим та таким, що само по собі призведе до ускладнення розгляду справи по суті.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що 22 грудня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Гедьо А.С. звернувся в суд з заявою про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просив вжити заходи забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно в межах суми стягнення, яка становить 534378,07 грн., що належить на праві власності ОСОБА_4

Необхідність забезпечення позову обгрунтовується тим, що на день звернення до суду з позовом ОСОБА_4 не повертає гроші, відмовляється це робити в позасудовому порядку, після пред»явлення позову почав телефонувати позивачу з повідомленнями про те, що відчужить все належне йому майно, щоб той відкликав позов.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У даному випадку є неможливим забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідача без зазначення виду конкретного майна (яке саме майно, де воно знаходиться, за якою адресою, його вартість тощо) та накладення арешту на грошові кошти без зазначення де вони розміщені, про яке просить представник позивача у заяві, крім цього, тягне за собою неможливість виконання судового рішення про забезпечення позову у такий спосіб, оскільки, як стверджує сам представник позивача, із-за відсутності у відповідача ідентифікаційного номеру неможливо ідентифікувати яке саме рухоме, нерухоме майно йому належить на праві приватної власності, вирізнити у Державному реєстрі речових прав рухоме, нерухоме майно, власником якого є саме відповідач, неможливо. Арешт майна вноситься у відповідні реєстри заборон та обтяжень рухомого і нерухомого майна. Накладення арешту на все майно, яке належить фізичній особі на ім»я ОСОБА_4, потягне за собою накладення арешту на майно інших осіб з таким же прізвищем, ім»ям та по-батькові Стороною позивача також не надано доказів щодо наявності у відповідача грошових коштів, на яких саме рахунках, у яких банках вони розміщені, що унеможливлює ідентифікувати наявність цих коштів у відповідача.

Доводи апеляційної інстанції про те, що позивач не може надати зазначені судом відомості, що відповідач відмовився від отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків, про що було зазначено позивачем у заяві про забезпечення позову, не заслуговують на увагу, оскільки позивач повинен усвідомлювати те, що ненадання відомостей щодо знаходження майна відповідача та грошових коштів, позбавляє ідентифікувати це майно як належне саме відповідачу по справі, без ідентифікації майна та грошових коштів (адреса майна, у якому банку тощо) неможливо накласти арешт на нього, тобто вирізнити з усього переліку майна, яке значиться у Державному реєстрі речових прав на ім»я фізичної особи ОСОБА_4, а також фактично виконати ухвалу суду з метою забезпечення позову шляхом накладення арешту саме на майно відповідача, яке перебуває у його приватній власності.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що саме відсутність реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідача і є підставою для забезпечення позову, оскільки заява сторони позивача не містить відомостей яке саме майно має відповідач, з чого воно складається, де знаходиться, у якому банку розміщені грошові кошти, що унеможливлює накласти на нього арешт.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Гедьо Андрія Степановича - залишити без задоволення.

Ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

СУДДІ: Дорош А.І. Лобов О.А. Триголов В.М.