Справа № 739/1741/18
Номер провадження 2/739/38/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2019 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді - Іващенка А.І. секретаря - Неживець К.В.. за участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача адвоката ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» про зміну дати та формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги,
Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що передбачені ст. 233 КЗпП України строки для звернення до суду з даним позовом, позивачем порушені без поважних причин, тому підстав для їх поновлення не вбачає та заяв і клопотань про їх поновлення до суду не надійшло. На підставі ч. 1 ст. 233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що дійсно 31.08.2018 року він ознайомився з наказом про звільнення та отримав особисто на руки свою трудову книжку, що також підтверджується його особистим підписом в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 20.08.2018 року (а.с.36, 54). Початок перебігу місячного строку звернення до суду у даному спорі для працівника повинен починатися з дня видачі працівнику трудової книжки, а саме з 31.08.2018 року. З матеріалів справи вбачається, що станом на час звернення позивача до суду вимоги ст. 47 КЗпП України щодо видачі працівнику належно оформленої трудової книжки відповідачем були виконані тому передбачений статтею 233 КЗпП України, строк звернення до суду позивачем було пропущено. Разом з тим, згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, позивач звільнений з роботи 31.08.2018 року, станом до 31.08.2018 року розрахунок з позивачем здійснений в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Верховний Суд України в п.18 своєї постанови №6 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. При цьому, згідно з п.2.26 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Отже, в ході судового розгляду встановлено, що звільнення позивача з займаної посади за ч.1 ст. 38 КЗпП України було проведено відповідачем з порушенням вимог Інструкції, а саме, помилково зазначена дата звільнення та не зазначена частина статті, що також і не заперечується представником відповідача, щодо допущеної описки в даті звільнення та не зазначення частини статті, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в частині зміни дати звільнення задовольнити та зобов'язати відповідача внести зміни в дату звільнення позивача та внести доповнення до наказу зазначивши в ньому причиною звільнення - звільнення за власним бажанням, відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП з 31.08.2018 року. Щодо частини позовних вимог про визнання наказу про звільнення за №100-к від 17.08.2018 року, відповідно зміни формулювання підстав звільнення з ч.1 ст.38 КЗпП на ч.3 ст.38 КЗпП та відповідно дати з 31.08.2018 на 17.08.2018 року, в цій частині слід відмовити у звязку з пропущенням строку місячного строку звернення до суду. Оскільки в цій частині позовних вимог судом відмовлено, також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки вони є похідними від вищезазначених. З огляну на викладене, з заявлених інших позовних вимог позивача ОСОБА_1 вбачається зловживання останнім своїми правами, оскільки при поданні другої заяви про звільнення за п. 3 ст. 38 КЗпП у зв'язку з порушенням трудового законодавства з 17.08.2018 року, останній не відкликав попередню заяву про звільнення та будь, яких заяв та клопотань щодо залишення її без розгляду керівництву товариства в якому він працював не надав та звернувся до суду з позовом з пропущеним строком позовної давності 05 жовтня 2018 року, тому підстав для його поновлення суд не вбачає та заяв і клопотань про їх поновлення до суду не надійшло. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, а тому, оскільки, позивачем було заявлено три позовні вимоги, фактично судом одну з них частково задоволено, щодо зміни дати звільнення, відповідачу ухвалою суду було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі тому з позивача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1409 гривні 60 копійок пропорційно від розміру задоволених вимог, з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок пропорційно від розміру задоволених вимог. Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 233, 235 КЗпП України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів» про зміну дати та формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги задовольнити частково. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів » змінити дату звільнення ОСОБА_1 у наказі № 100-к від 17.08.2018 року, з 31.09.2018 року на 31.08.2018 року, вказавши формулювання звільнення «за власним бажанням згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України та зробити відповідні виправлення у його трудовій книжці позивача. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1409 гривні 60 копійок пропорційно від розміру задоволених вимог. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів » на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок пропорційно від розміру задоволених вимог. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: А.І.Іващенко
Повне судове рішення складено 06.03.2018 року.