ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» листопада 2019 року

м. Харків

справа № 623/1329/16-ц

провадження № 22ц/818/4977/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В., представник заінтересованої особи - Дунь Ю.Ю.

за участю стягувача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року в складі судді Винниченко П.П.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, заінтересована особа: державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`я Василівна, на дії державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату та на бездіяльність щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, яку в подальшому уточнила.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі №623/1329/16-ц, виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 20 жовтня 2017 року щодо зобов`язання її демонтувати паркан та ворота, які перегороджують провулок Олександрівський в м . Ізюм Харківської області, та привести дорогу загального користування у попередній стан.

Вказала, що 11 березня 2019 року дізналась про відрахування з її заробітної плати коштів за вказаним виконавчим провадженням, оскільки державним виконавцем винесено постанови про стягнення з неї виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та про накладення штрафу.

Зазначила, що виконавче провадження ще не закінчено, та постанова державного виконавця про накладення на неї штрафу скасована судом, тому підстави для стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів відсутні.

Вказала, що розмір стягнення заробітної плати у постанові про звернення стягнення на заробітну плату повинен відповідати розміру застосованих штрафів з урахуванням скасування постанови.

Зазначила, що державним виконавцем вжито заходів щодо примусового виконання рішення суду немайнового характеру, однак не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і не надіслано виконавчий документ до суду, який його видав.

Просила визнати неправомірною постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. про звернення стягнення на заробітну плату по виконавчому провадженню ВП № 57124396; зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату за виконавчим провадженням ВП № 57124396; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396; зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року скаргу ОСОБА_1 . - задоволено; визнано неправомірною постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. про звернення стягнення на заробітну плату за виконавчим провадженням ВП № 57124396; зобов`язано державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату за виконавчим провадженням ВП № 57124396; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396; зобов`язано державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Д.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим провадженням ВП № 57124396.

Не погоджуючись з ухвалою суду Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду - скасувати та постановити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що державним виконавцем вчинялись дії, необхідні для примусового виконання рішення немайнового характеру, та неодноразово відкладалось проведення виконавчих дій за заявою боржника, однак рішення суду не виконано, тому підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні; що державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника та стягнення виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій, у зв`язку з чим і винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, яка є законною та обґрунтованою.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

01 листопада 2019 року від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення, в яких ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області. При цьому посилався на те, що він є стягувачем. Протягом двох років судове рішення не виконується. Своєю ухвалою суд грубо порушив його права як стягувача та фактично закінчив виконавче провадження без реального та фактичного його виконання.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанова державного виконавця про накладення на боржника штрафу скасована судом, тому відсутні підстави для звернення стягнення на її заробітну плату, у зв`язку з чим відповідна постанова державного виконавця також підлягає скасуванню, та наявні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 57124396 з виконання виконавчого листа по справі №623/1329/16-ц, виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 20 жовтня 2017 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати паркан та ворота, які перегороджують провулок Олександрівський в м. Ізюм Харківської області та перешкоджають в`їзду до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає стягувач, та привести дорогу загального користування у попередній стан, а саме відновити межу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з боку дороги у відповідності до плану земельної ділянки, зазначеному у технічному паспорті на даний садибний будинок, виготовленому Ізюмським міським бюро технічної інвентаризації 08 червня 2015 року (а. с. 38).

03 вересня 2018 року державним виконавцем Гаврилюк Д.В. винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження, у якій зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 днів (а. с. 39-40).

11 вересня 2018 року до виконавчої служби надійшло клопотання боржника ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з подачею до суду заяви про роз`яснення рішення (а. с. 41-42).

19 вересня 2018 року державним виконавцем в присутності понятого ОСОБА_5 та стягувача ОСОБА_2 складено акт, згідно якого рішення суду не виконано, межі земельної ділянки не відновлено, дорога загального користування не приведена в попередній стан, паркан та ворота не демонтовані. ОСОБА_1 від підпису зазначеного акта відмовилась (а. с. 43).

Також, 19 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн., постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 90,00 грн., постанову про накладення на боржника штрафу, у якій постановою від 19 жовтня 2018 року виправлено помилку, у розмірі 1700,00 грн., якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за його умисне невиконання. Копії зазначених постанов отримані ОСОБА_1 20 вересня 2018 року (а. с. 44-47, 57).

26 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про залучення до проведення виконавчих дій осіб, які мають спеціальні знання в сфері землевпорядкування, а саме представників Ізюмської міської ради Харківської області, Ізюмського міського бюро технічної інвентаризації (а. с. 49).

01 жовтня 2018 року на адресу виконавчої служби надійшло клопотання ОСОБА_1 про продовження строку виконання виконавчого листа у цивільній справі № 623/1329/16-ц у зв`язку з тим, що боржник відповідно до листка непрацездатності, серія АДП № 960208 знаходиться на лікарняному з 28 вересня 2018 року, а тому немає можливості виконати судове рішення в установлений строк до 03 жовтня 2018 року (а. с.50).

02 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій на 16 жовтня 2018 року о 10 год. 30 хв. (а. с. 51-52).

Також, 02 жовтня 2018 року на адресу виконавчої служби надійшов лист Ізюмської міської ради Харківської області, яким вона повідомила, що для проведення топографо-геодезичних, землевпорядних робіт щодо відновлення (встановлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , необхідно укласти договір з відповідним суб`єктом господарювання, що має у складі сертифікованого інженера-землевпорядника, сертифікованого інженера-геодезиста, оскільки в апараті міської ради такі особи відсутні (а. с. 53).

16 жовтня 2018 року від ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про продовження строку виконання виконавчого листа № 623/1329/16-ц у зв`язку із перебуванням на лікарняному з 11 жовтня 2018 року відповідно до листка непрацездатності, серія АДВ № НОМЕР_1 , на підставі якого державним виконавцем винесено постанову про відкладення виконавчих дій на 26 жовтня 2018 року о 10 год. 30 хв. (а. с. 54-56).

24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 втретє подала клопотання про продовження строку виконання виконавчого листа № 623/1329/16-ц у зв`язку із тим, що відповідно до листка непрацездатності, серія АДП № 960823, вона знаходиться на лікарняному з 23 жовтня 2018 року, а тому немає можливості виконати судове рішення у встановлений строк до 26 жовтня 2018 року. Згідно копії листка непрацездатності ОСОБА_1 перебувала на лікарняному по 26 жовтня 2018 року включно та мала стати до роботи 27 жовтня 2018 року (а. с. 58, зворот).

26 жовтня 2018 року державний виконавець Гаврилюк Д.В. у присутності понятих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника Комунального підприємства «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» Мущенко Я.В., стягувача ОСОБА_2 склала акт, згідно якого рішення суду не виконано, межі земельної ділянки не відновлені, паркан та ворота не демонтовані, дорога загального користування не приведена в попередній стан (а. с. 59).

Цього ж дня, 26 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн. на підставі частини 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Також, зазначеною постановою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за його невиконання (а. с. 61).

29 жовтня 2018 року державним виконавцем направлено повідомлення начальнику Ізюмського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності (а. с. 62). За зазначеним повідомленням проведено перевірку, матеріали якої передано до слідчого відділу Ізюмського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області для внесення відомостей до ЄРДР, та відкрито кримінальне провадження № 0001182 від 21 листопада 2018 року (а. с. 75, 78).

30 жовтня 2018 року до виконавчої служби надійшла заява стягувача ОСОБА_2 , в якій він зазначив, що боржник не має перешкод у виконанні рішення суду, оскільки матеріали справи містять геодезичну зйомку сертифікованого інженера-землевпорядника в`їзду та земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_3 , яка також знаходиться у начальника юридичного відділу виконавчого комітету Ізюмської міської ради (а. с. 63-66).

05 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вони отримує у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Приватна служба охорони «Яструб». Постановлено проводити утримання у розмірі 20% до виплати суми боргу 12 466,00 грн. (а. с. 22, 77).

Копію зазначеної постанови отримано ОСОБА_1 15 березня 2019 року згідно її розписки на супровідному листі (а. с. 21).

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 від 28 березня 2019 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватна служба охорони «Яструб», у грудні 2018 року з її заробітної плати утримано 624,17 грн., у січні 2019 року - 676,20 грн., у лютому 2019 року - 676,20 грн., а всього за грудень 2018 року - лютий 2019 року утримано 1976,57 грн. (а. с. 23).

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 січня 2019 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 липня 2019 року, постанову державного виконавця від 26 жовтня 2018 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 визнано неправомірною та скасовано (а. с. 7-8).

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 квітня 2019 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду (а. с. 100-101). Однак, постановою Харківського апеляційного суду від 08 липня 2019 року зазначену ухвалу скасовано та відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону

Частинами першою, третьою та четвертою цього Закону передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 4 статті 42 Закону передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно пункту 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до статті 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 13 розділу 9 Інструкції передбачено, що при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Аналізуючи зміст зазначених норм права Верховний Суд у своїй практиці дійшов висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Оскільки стягнення виконавчого збору проводиться в межах "основного" виконавчого провадження, то відповідно постанови про стягнення виконавчого збору необхідно вважати пред`явленими до виконання.

Отже, в період здійснення "основного" виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору автоматично є такою що пред`явлена до виконання.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року, справа №816/823/17, адміністративне провадження №К/9901/950/18, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року, справа №620/3606/18, адміністративне провадження №К/9901/3141/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 липня 2019 року, справа №803/1461/17, адміністративне провадження №К/9901/47455/18.

Матеріали справи свідчать про те, що на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби перебуває рішення суду, яким на ОСОБА_1 покладено обов`язок з вчинення дій немайнового характеру.

У ході виконання судового рішення державним виконавцем 19 вересня 2018 року прийнято постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн., витрат виконавчого провадження у розмірі 90,00 грн., про накладення на боржника штрафу у розмірі 1700,00 грн., а також 26 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400,00 грн.

З метою стягнення з ОСОБА_1 зазначених грошових сум державним виконавцем винесено оскаржувану постанову від 05 грудня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника, суд першої інстанції виходив з того, що постанову державного виконавця від 26 жовтня 2018 року про накладення на боржника штрафу скасовано судом, тому відсутні підстави для відрахування коштів з її заробітної плати.

Однак, такий висновок суду є безпідставним, оскільки окрім зазначеного штрафу у розмірі 3400,00 грн., накладення якого скасовано, з ОСОБА_1 підлягають стягненню інший штраф у розмірі 1700,00 грн., виконавчий збір у розмірі 7446,00 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 90,00 грн.

При цьому, питання щодо зменшення розміру сум примусового стягнення з урахуванням скасування одного зі штрафів має вирішуватися державним виконавцем в процесі виконання постанов про стягнення витрат, штрафів та виконавчого збору.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що виконавче провадження ще не закінчено, тому підстави для стягнення виконавчого збору, витрат та штрафів відсутні, не можуть бути взяті до уваги, оскільки стягнення зазначених сум відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Станом на час розгляду справи відомостей щодо оскарження чи скасування зазначених постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат та штрафу матеріали справи не містять, а сама по собі правомірність їх винесення не є предметом розгляду даного спору.

Доказів добровільної сплати витрат виконавчого провадження, штрафу та виконавчого збору скаржником також не надано.

Враховуючи викладене, постанова державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника, винесена з метою стягнення вищезазначених сум коштів, є правомірною та підстав для її скасування не вбачається, тому ухвала суду про задоволення скарги в цій частині не відповідає вимогам закону.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання її винести відповідну постанову судова колегія виходить з наступного.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню в разі надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Таким чином, відповідно до положень наведених норм повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі повторного невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби перебуває рішення суду немайнового характеру щодо зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати паркан та ворота, привести дорогу загального користування у попередній стан, а саме відновити межу земельної ділянки з боку дороги у відповідності до плану земельної ділянки, зазначеному у технічному паспорті на садибний будинок.

В суді апеляційної інстанції стягувач ОСОБА_2 , який прийняв участь у справі, пояснив, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення. При цьому наполягав на тому, що суд першої інстанції закінчив виконавче провадження без фактичного його виконання, що є грубим порушенням його прав.

Встановивши, що боржник не виконує в добровільному порядку судове рішення, суд першої інстанції не навів мотивів, з яких дійшов висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, зокрема, щодо того, що вказане рішення не може бути виконане без участі боржника.

Неможливість виконання рішення суду без участі боржника зумовлена тим, що таке виконання має бути нерозривно пов`язане з особою боржника, тобто відповідні дії, вчинити які зобов`язано за рішенням суду, можуть бути здійснені лише боржником.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №923/182/13-г.

Та обставина, що саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язана вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення особисто боржником, воно не може бути виконано без її участі відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені обставини невиконання його у добровільному порядку та той факт, що вчинення дій, зазначених у резолютивній частині рішення суду, не є нерозривно пов`язано з особою боржника.

В оскаржуваній ухвалі суду відсутні обґрунтування підстав, за яких суд дійшов висновку про те, що виконати рішення у даній справі без участі боржника неможливо, враховуючи також наявність у справі матеріалів виконавчого провадження щодо призначення державним виконавцем виконавчих дій, залучення до їх вчинення уповноважених осіб Комунального підприємства «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації», яким суд першої інстанції не надав оцінку.

Крім того, чергове проведення виконавчих дій було призначено на 26 жовтня 2018 року, коли ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, тому неможливо вважати, що рішення суду повторно не виконано без поважних причин, що є підставою для подальшого здійснення виконавчого провадження.

Судова колегія звертає увагу на те, що в рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» ("…"), заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 серпня 2018 року, справа № 916/4106/14.

Виходячи з викладеного слід дійти висновку, що державний виконавець у даному разі не допустила бездіяльності щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду щодо вчинення дій немайнового характеру не виконано та може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з чим виконавець зобов`язана була продовжувати вживати примусових заходів з його виконання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо бездіяльності державного виконавця та зобов`язання її винести постанову про закінчення виконавчого провадження є передчасним, адже державним виконавцем ще не вжито всіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення суду немайнового характеру, яке може бути виконано без участі боржника.

Крім того, при розгляді скарги ОСОБА_1 судом першої інстанції не залучено до участі у справі стягувача - ОСОБА_2 , тоді як судове рішення щодо зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження стосується його прав та інтересів.

Аналізуючи обставини справи та правові норми, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для розгляду скарги.

За таких умов, ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до правових висновків, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18 та у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, провадження №14-134цс18, перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Водночас, у частині 2 статті 4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. Проте, визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

За подання апеляційної скарги Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області - задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Гаврилюк Дар`я Василівна, на дії державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату та на бездіяльність щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області 1921, 00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.