Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 524/7445/16-ц

провадження № 61-17727св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Кременчукгаз»,

представники відповідача: Рудик ОксанаОлександрівна, Сиротенко Василь Васильович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 грудня 2016 року в складі судді Кривич Ж. О. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Лобова О. А., Абрамова П. С., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» (далі - ПАТ «Кременчукгаз») про зобов'язання здійснити перерахунок об'єму природного газу.

Позовна заява мотивована тим, що ПАТ «Кременчукгаз» неправомірно встановило йому норму споживання природного газу на одного мешканця квартири в розмірі 9,8 куб. м, посилаючись на абзац сьомий статті 3 розділу ХІ глави 4 Кодексу газорозподільних систем.

З урахуванням уточнень до позовної заяви ОСОБА_3 просив зобов'язати ПАТ «Кременчукгаз» здійснити перерахунок об'єму природного газу за липень - жовтень 2016 року у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року - 4,4 куб. м газу на одну особу.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Кременчукгаз» здійснити перерахунок об'єму природного газу у квартирі АДРЕСА_1 за липень - жовтень 2016 року за нормою споживання 4,4 куб. м на місяць на одну особу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає в квартирах та використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня

2018 року, тому норми споживання природного газу для таких споживачів будуть становити у разі відсутності приладів обліку газу до 01 січня

2018 року - 4,4 куб. м.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Кременчукгаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач не довів факт відмови позивача від встановлення лічильника газу є такими, що не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи; ПАТ «Кременчукгаз» не є належним відповідачем.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано Законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб'єктів ринку природного газу.Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Частиною першою статті 5 цього Закону визначено, що в разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування

їжі - з 01 січня 2018 року.

Згідно з пунктом 10 глави 2 розділу Х Кодексу газорозподільних систем установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов?язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов?язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем до порушень, внаслідок яких оператор газорозподільної системи змінює встановлений режим нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об'єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно з пунктом 6 глави 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем у разі відмови в доступі до об'єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об'єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник оператора газорозподільної системи в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Абзацом сьомим пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток 10 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні об'єми споживання природного газу населенням: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання - 9,8 м куб. людино-місяць.

Таким чином, для застосування такої санкції, як визначення фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто разі доведеності факту відмови в доступі до об'єкта споживача.

При цьому законодавчо не розмежовано поняття «об'єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Результат змісту Кодексу газорозподільних систем у їх системному зв?язку із Законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дає підстави вважати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач не довів факту здійснення позивачем як побутовим споживачем природного газу правопорушення у вигляді відмови від встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи лічильника природного газу - індивідуального або загальнобудинкового.

Водночас матеріали справи свідчать про те, що позивач висловив своє бажання встановити в квартирі індивідуальний лічильник, подавши особисту заяву до ПАТ «Кременчукгаз».

Незважаючи на це нарахування ОСОБА_3 обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб. м відповідач здійснив саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Як встановлено Кодексом газорозподільних систем (абзац сьомий пункту 3 глави 4 розділу IX, пункт 6 глави 3 розділу ХІ), правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором газорозподільної системи згідно з визначеною процедурою з оформленням відповідного документа певної форми і змісту.

Надаючи оцінку діям працівників ПАТ «Кременчукгаз» щодо дотримання процедури складання акта про порушення стосовно споживача

ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем та дійшли обґрунтованого висновку про допущення працівниками ПАТ «Кременчукгаз» порушень щодо оформлення акта.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що з огляду на статтю 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання в касаційній скарзі про те, що ПАТ «Кременчукгаз» є неналежним відповідачем спростовується матеріалами справи, зокрема тим, що саме ПАТ «Кременчукгаз» складало акти про встановлення порушення Кодексу газорозподільних систем щодо мешканців будинку № 10 на просп. Лесі Українки у м. Кременчуці та розглядало їх.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 року зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цих судових рішень.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик