Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 641/8468/14-ц

провадження № 61-15915св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Шаповал Н. М., Кіпенка І. С., Кокоші В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк») про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що з 2003 року він знаходився у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , з якою мешкав однією сім`єю. 24 жовтня 2007 року вони за спільні кошти придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який оформлено на відповідача. Також на ім`я ОСОБА_2 видано акт на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою.

У 2009 році вони знесли усі споруди на земельній ділянці та почали будувати житловий будинок літ. «М-2», сарай літ. «О», басейн, будівництво продовжувалось до 2011 року.

09 жовтня 2009 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка.

16 січня 2012 року Харківською міською радою на ім`я відповідача видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, які були побудовані за час шлюбу та за їхні спільні грошові кошти.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2013 року шлюб з ОСОБА_2 розірвано.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 з жовтня 2003 року до 09 жовтня 2009 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частки вказаного житлового будинку літ. «М-2», загальною площею 189,2 кв. м, житловою - 99,0 кв. м, та на 1/2 частки господарських будівель: басейну літ. «Н», ганку літ. «н», сараю літ. «О», льоху «П», воріт № 4, хвіртки № 5, огорожі № 6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що спірні житловий будинок та надвірні будівлі були побудовані за час шлюбу з відповідачем та за їхні спільні грошові кошти.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов у цій частині задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку літ. «М-2» та 1/2 частки надвірних будівель: басейн літ. «Н», ґанок літ. «н», сарай літ. «О», льох літ. «П», ворота № 4, хвіртку № 5, огорожу № 6, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У решті рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов у частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, виходив із того, що спірний житловий будинок побудовано сторонами за час шлюбу, тому відповідно до статей 60, 61 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій посилався на те, що суд на порушення норм процесуального права не залучив до участі в справі як третю особу закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», рішення суду може впливати на права та його обов`язки як іпотекодержателя житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року у складі судді Боговського Д. Є. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 10 лютого 2005 року по 09 жовтня 2009 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку літ. «М-2», загальною площею 189,2 кв. м, житловою - 99,0 кв. м, та на 1/2 частки господарських будівель: басейну літ. «Н», ганку літ. «н», сараю літ. «О», льоху «П», воріт № 4, хвіртки № 5, огорожі № 6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя. В інший частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивачу належить 1/2 його частини.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 12/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на 88/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 по 2009 рік, ведення ними спільного господарства та наявність спільних коштів. Також суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для визнання за ОСОБА_2 права особистої власності на 76/100 частини спірного домоволодіння та по 12/100 частини за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить частково скасувати рішення апеляційного суду.

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

'

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,

за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку

за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У вересні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -ПАТ «Перший український міжнародний банк», про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що частина спірного будинку є об`єктом сумісної власності подружжя. Спірний будинок придбано ОСОБА_2 за її особисті кошти і є її особистою приватною власністю.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційним судом при ухваленні рішення не враховано висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року № 5967, згідно з яким вартість спірного домоволодіння станом на 16 січня 2012 року складає 1 478 525 грн. Крім того, суд апеляційної інстанції не з`ясував походження коштів, за які було побудовано спірний будинок. Крім того, встановлюючи вартість від продажу майна, яке належало ОСОБА_2 на праві особистої власності та отриманого нею кредиту, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що у липні 2009 році ОСОБА_2 придбане стоматологічне обладнання вартістю 307 528 грн 64 коп.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 жовтня 2007 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається з будинку з прибудовами літ. «А-1» житловою площею 30,1 кв. м, загальною площею 50,5 м2, житловий будинок з прибудовами літ. «Б-1» житловою площею 13,9 кв. м, загальною площею 32,0 м2 та надвірні будівлі - сарай літ. В, вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», душ літ. «З», сарай літ. «К», навіс літ. «Л», огорожа № 1-3, розташовані на земельній ділянці площею 720 кв. м.

24 жовтня 2007, між ОСОБА_2 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», укладено кредитний договір № 5754043, за умовами якого ОСОБА_2 отримала від банку кредитні кошти в розмірі 75 000 доларів США з цільовим призначенням - придбання нерухомості: будівлі загальною площею 82,5кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 7833989, із строком повернення до 24 жовтня 2027 року.

Також 24 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», укладено договір іпотеки № 5754056, предметом якого є забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 5754043 шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна - домоволодіння, загальною площею 82,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 7833989.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП «ХМБТІ», 30 жовтня 2007 року прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 7833989.

09 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 таОСОБА_1 зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка.

27 листопада 2009 року на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0720 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка).

На підставі розпорядження харківського міського голови від 15 грудня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 16 січня 2012 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. «М-2», загальною площею 189,2 кв. м, житловою площею 99,0 кв. м з надвірними будівлями та спорудами: басейн літ. «Н», сарай літ. «О», льох літ. «П», ворота № 4, хвіртка № 5, огорожа № 6, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП «ХМБТІ», 25 січня 2012 року прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «М-2» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 35657532.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частини перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому є характеристика будинку, господарських будівель і споруд, будинок літ. «М-2», а також басейн літ. «Н», ганок літ. «н», сарай літ. «о», льох літ. «П», були побудовані у 2009 році.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року № 5967 підтверджується, що будинки літ. «А-1» та літ. «Б-1», розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані у 1927 та 1933 роках, однак станом на 22 червня 2011 року на цій земельній ділянці у 2009 році побудований новий житловий будинок літ. «М-2» з надвірними будівлями, побудова якого сталась в результаті зносу житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1», що стало причиною зміни вартості домоволодіння.

Відповідно до висновку про проведення огляду будівельних конструкцій спірного домоволодіння, а також із звітів про оцінку майна від 15 жовтня 2009 року будинок літ « М - 2» побудований у 2009 році, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 800 тис. грн (т. 3 а.с. 141).

Шлюб між сторонами зареєстровано 09 жовтня 2009 року.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українита статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, зробленого на підставі оцінки вартості від продажу майна, яке належало ОСОБА_2 на праві особистої власності, отриманого нею кредиту, звіту про оцінку майна на 15 жовтня 2009 року, про те, що 76/100 частин спірного будинку було побудовано за особисті кошти ОСОБА_2 .

Правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що спільною сумісною власністю подружжя є 24/100 спірного будинку і в порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за кожним з них право на 12/100 частин спірного будинку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідачем було придбано у липні 2009 році стоматологічне обладнання вартістю 307 528 грн 64 коп. не спростовують висновки суду, оскільки вказане обладнання придбано ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з позивачем та є її особистою власністю.

Також є безпідставними доводи ОСОБА_2 про те, що спірний будинок повністю придбано ОСОБА_2 за її особисті кошти та є її особистою приватною власністю, оскільки державна реєстрація права власності на спірний будинок здійснена під час перебування сторін у шлюбі у 2012 році.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зустрічних вимог про визнання спірного будинку особистою приватною власністю ОСОБА_2 під час судового розгляду не заявляла, у зв`язку з цим у суду були відсутні підстави для задоволення таких вимог, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

За таких обставин, враховуючи положення пункту 3 частини третьої статті 409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційних скарг та скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої власності на 88/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скаргиОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 березня 2017 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої власності на 88/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільної сумісної власності поділити право на частку в розмірі 24/100 в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право на частку в розмірі 12/100 в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право на частку в розмірі 12/100 в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк