Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/238/19
Провадження №: 2/332/658/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Мєркулової Л.О.,
за участю секретаря Чебикіної Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся 25.01.2019 року до суду з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, викликаного невиконанням рішення суду в частині поновлення на роботі.
У своєму позові ОСОБА_1 вказав, що з 30 червня 1993 року він працював директором Державної організації «Комбінат «Зірка», яка була підпорядкована Державному комітету України з державного матеріального резерву. З ним було укладено контракт.
06.04.2009 року наказом Державного комітету України з державного матеріального резерву № 116-к позивач був звільнений з посади директора державної організації «Комбінат «Зірка» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці п.1 ст.40 КЗпП України.
Оскільки цей наказ був виданий в той час, коли він перебував на лікарняному, то після надання листків непрацездатності до Державного комітету України з державного матеріального резерву, його керівництво 16 червня 2009року видало новий наказ № 176-к «Про внесення змін до наказу від 06.04.2009 року № 116-к», яким змінено п.1 попереднього наказу, а саме дата звільнення позивача була змінена з 06 квітня на 16 червня 2009 року.
Рішенням Заводського суду м.Запоріжжя від 26.08.2009р. по справі № 2-1252/2009 позов ОСОБА_1 про поновлення його на роботі був задоволений. В добровільному порядку Держагенство резерву України рішення суду про його поновлення на роботі не виконав, а тому позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з відповідною заявою з наданням виконавчого листа, виданого судом 26.09.2009 р., про примусове виконання рішення суду. 09.10.2009 р. було відкрито виконавче провадження в частині поновлення позивача на посаді, а 25.01.2010 р. - про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Незважаючи на зусилля державної виконавчої служби, рішення суду в частині поновлення позивача до цього часу не виконане.
Оскільки Держагенство резерву України з моменту набуття чинності рішенням Заводського суду від 26.08.2009 року не виконав його, не поновив його на посаді, то на підставі ст.236 КЗпП України позивач в позові просить стягнути середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді, а саме за період з 05.03.2016р. до 17.02.2017р. в сумі 109181,14 грн., оскільки рішеннями Заводського районного суду м.Запоріжжя вже задоволені позови щодо стягнення сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу за попередні періоди.
З часу винесення першого рішення суду про поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу він ще кілька разів звертався до суду з позовами про стягнення компенсації за невиконання рішення суду. Всі позови були задоволені і всі судові рішення набули законної сили.
Так, в черговий раз, рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31.08.2018 року, яке набуло чинності 02.10.2018року, позов ОСОБА_1 був задоволений та вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 18 лютого 2017 року по 18травня 2018 року в сумі 147 331,60грн.
Відповідно до виробничого календаря за 2018 рік, а також враховуючи останнє рішення суду за період з 19 травня 2018 року по 31 грудня 2018року з відповідача підлягає стягненню 81 647,28 грн.
У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 19 травня 2018року по 31 грудня 2018року (включно) в сумі 81 647,28 грн.
В судове засідання позивач не з*явився, але від його представника надійшла заява, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові та розглянути справу без її участі та у відсутності відповідача.
Представник відповідача - Державного агентства резерву України в судове засідання не з*явився, хоча був повідомлений судом у встановленому законом порядку, про що свідчать два поштових повідомлення, які відправлені 01.02.2019 р. та 22.02.2019р., та отримані відповідачем, але своїх причин неявки та заперечень відповідач до суду не надав.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши докази по справі,суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 30 червня 1993 року позивач працював директором Комбінату «Зірка».
06 квітня 2009 року наказом Державного комітету України з державного матеріального резерву № 116-к позивач був звільнений з посади директора державної організації «Комбінат «Зірка» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці п.1 ст.40 КЗпП України.
Оскільки цей наказ був виданий в той час, коли позивач перебував на лікуванні, то після надання листків непрацездатності до Державного комітету України з державного матеріального резерву, його керівництво 16 червня 2009 року видало новий наказ № 176-к «Про внесення змін до наказу від 06.04.2009р. № 116-к», яким змінено п.1 попереднього наказу, а саме дата звільнення була змінена з 06 квітня на 16 червня 2009р. Тобто в частині визначення дати звільнення було дотримано вимог ч.3 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись зі звільненням з посади, позивач звернувся до суду з позовом до Державного комітету України з державного матеріального резерву про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Рішенням Заводського суду м.Запоріжжя від 26.08.2009р. по справі № 2-1252/2009 позов був задоволений.
Апеляційним судом Запорізької області від 28.09.2009р. по справі № 22-4475/2009 змінено рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а в частині поновлення на роботі рішення районного суду залишено без змін. Таким чином, рішення про поновлення на роботі набуло законної сили з 26.08.2009 р.
В добровільному порядку Державний комітет України з державного матеріального резерву рішення суду про його поновлення на роботі не виконав, а тому позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з відповідною заявою з наданням виконавчого листа, виданого судом 26.09.2009 р., про примусове виконання рішення суду. 09.10.2009 р. було відкрито виконавче провадження в частині поновлення позивача на посаді, а 25.01.2010 р. - про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Незважаючи на зусилля державної виконавчої служби, рішення суду до цього часу не виконане - на роботі позивач не поновлений.
У період з моменту набуття чинності рішення про поновлення його на посаді по теперішній час він неодноразово звертався до суду з позовними вимогами до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, які кожного разу задовольнялись на користь позивача.
Так, в черговий раз, заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2016 р., яке набуло чинності 07.06.2016 р., його позов був задоволений та вирішено стягнути з Державного агентства резерву України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 16.09.2014 року по 04.03.2016 р. в сумі - 137013 грн. 82 коп.
Так, згідно рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.08.2017 року, яке набуло чинності 13.12.2017 року, позов ОСОБА_1 знову було задоволено та вирішено стягнути з Державного агентства резерву України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 05 березня 2016 року по 17 лютого 2017 року в сумі 107397,75 грн.
Згідно останнього рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31.08.2018 року, яке набуло чинності 02.10.2018року, позов ОСОБА_1 був задоволений та вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 18 лютого 2017 року по 18травня 2018 року в сумі 147 331,60грн.
Указом Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010р. Державний комітет України з державного матеріального резерву було перетворено на Державне агентство резерву України, що стало правонаступником вказаного Державного комітету.
Стаття 233 КЗпП Українипередбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Статтею 236 КЗпП Українивстановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Оскільки Державне агентство резерву України з моменту набуття чинності рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26.08.2009 року не виконав його, не поновив його на посаді, то позивач має право на підставіст.236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
У відповідності до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995р. №100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді,протягом якого за працівником зберігається середній заробіток,заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
З 01 квітня 2009 року згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2009 рік" з урахуванням змін та доповнень від 03.02.2009 № 908 - VI, від 05.03.2009 №1080 - VI мінімальна заробітна плата становить 625,00грн. На час звільнення ОСОБА_1 згідно рішення апеляційного суду від 28.09.2009р. по справі №22-4475/2009, його середньоденний заробіток становив 185,66грн.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015р. №1013 з 01 грудня 2015р. посадовий оклад 1 тарифного розряду був визначений на рівні 1378,00грн. Отже, застосуванню до 01 травня 2016 року підлягав коефіцієнт коригування у розмірі 1378,00/625,00=2,2048. Тобто, одноденна заробітна плата позивача повинна була становити 185,66 грн. х 2,2048= 409,34 грн.
Згідно Постанови КМУ від 6 квітня 2016р. №288 «Про підвищення оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» з 01 травня 2016 року встановлено у штатному розписі встановлено розмір посадового окладу 1 тарифного розряду у розмірі 1516,00грн. Отже, застосуванню до листопада 2016 року підлягає коефіцієнт коригування у розмірі 1516,00/1378,00=1,1001. Тобто, одноденна заробітна плата позивача повинна була становити 409,34 грн. х 1,1001= 450,31 грн.
Згідно Постанови КМУ від 23 листопада 2016р. №840 «Деякі питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери» посадовий оклад 1 тарифного розряду встановлено на рівні 1600,00грн. Отже, застосуванню в період грудень 2016лютий по теперішній час підлягає коефіцієнт коригування у розмірі 1600,00/1516,00=1,0554.Тобто, одноденна заробітна плата позивача повинна становити 450,31грн. х 1,0554=475,26 грн.
Відповідно до виробничого календаря за 2017 рік та 2018рік, а також враховуючи останнє рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17.08.2017 року за період з 18 лютого по 18 травня 2018року (включно) з відповідача підлягає стягненню 147 331,60 грн.
Ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018року затверджено в розмірі 1762 грн.
Відповідно до виробничого календаря за 2018 рік, а також враховуючи останнє рішення суду за період з 19 травня 2018 року по 31 грудня 2018року з відповідача підлягає стягненню 81 647,28 грн.
Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Отже було встановлено, що розпорядником грошових коштів ДО «Комбінат «Зірка» є Державне агентство резерву України. При цьому тільки голова Держрезерву вправі приймати на роботу керівника ДО «Комбінат «Зірка».
А відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз*яснено, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим органом наказу про це.
Повноваження про прийняття на роботу керівника ДО «Комбінат «Зірка» має тільки голова Держрезерву, а тому ДО «Комбінат «Зірка» позбавлено можливості виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі, що вказує на відсутність вини посадових осіб вказаного підприємства.
З нормист.236 КЗпП України вбачається обов*язок виплати середнього заробітку працівнику у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
З матеріалів справи вбачається, що таким органом є Держрезерв України.
Такий висновок кореспондується із роз*ясненнями, які містяться в п.33постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якому зазначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакціїст.237 КЗпП(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Оскільки посадові особи ДО «Комбінат «Зірка» не мають повноважень приймати на роботу керівника вказаного підприємства, то суд приходить до висновку, що в їх діях відсутність вина за невиконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, а отже і відповідальність, передбаченаст.236 КЗпП України, повинна покладатись та розпорядника грошових коштів, а саме на Державне агентство резерву України.
У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1921 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст..ст.232,233,236 КЗпП України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.
Стягнути з Державного агентства резерву України на користь держави судовий збір в сумі 1921 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом 30днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя: Л.О.Мєркулова