ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 635/4781/17

провадження № 61-28900 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року в складі судді Панас Л. І. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року в складі колегії суддів Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності. Просила визнати будинок АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного будинку з відповідною часткою господарських будівель.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що в судовому порядку встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_4 у період із 01 січня 2004 року по 13 жовтня 2008 року.

Вони проживали в будинку АДРЕСА_1 , який за вказаний період був добудований і його вартість зросла.

У зв`язку з цим уважає, що даний будинок із господарськими будівлями є спільною сумісною власністю подружжя, й вона має право на Ѕ частину вказаного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцїі

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року у відкритті провадження в справі відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що існує таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому наявні передбачені пунктом 2 частини другої статті 122 ЦПК України правові підстави для відмови у відкритті провадження в даній справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження в справі, а доводи апеляційних скарг правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2017 року позивач подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIIIЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшло заперечення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у якому відповідачі просили залишити дану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що в серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання будинку АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частину вказаного майна.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання будинку АДРЕСА_1 із господарськими будівлями спільною власністю та визнання права власності на Ѕ указаного майна як на частку подружжя в спільній власності, визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом задоволено частково та встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в період із 01 січня 2004 року по 13 жовтня 2008 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Предметом позову в справі № 635/6155/16-ц і в даній справі є вимоги майнового характеру про визнання будинку АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частину вказаного майна за ОСОБА_1 .

Відповідачами в справі № 635/6155/16-ц і в цій справі є ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Позови в обох справах обґрунтовані тим, що будинок АДРЕСА_1 належить позивачеві та ОСОБА_4 на праві спільної власності подружжя, його вартість збільшилася внаслідок добудови, а тому просила визнати за нею право власності на відповідну частину будинку та господарських споруд.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 122 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Установивши, що сторони, предмет і підстави даного позову є такими ж як у справі № 635/6155/16-ц, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження в справі.

У касаційній скарзі позивач указує, що предметом обох позовів є будинок АДРЕСА_1 із надвірними будівлями, проте, підстави даних позовів різні.

У 2016 році вона зверталася з позовом на підставі статті 17 Закону України «Про власність» та статті 22 КпШС України, а підставою позову в даній справі є стаття 62 СК України.

Указані доводи обґрунтовано відхилені апеляційним судом, оскільки з матеріалів справи вбачається, що свої позовні вимоги в справі № 635/6155/16-ц як і в даній справі ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що будинок АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, його вартість збільшилася внаслідок добудови, а тому просила визнати за нею право власності на відповідну частину будинку та господарських споруд.

Підставами позову є обставини, на які особа посилається в обґрунтування своїх вимог, а не норми закону.

Саме по собі посилання ОСОБА_1 в цих справах на різні норми закону не достатнє для висновку, що позов у даній справі поданий з інших підстав.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами доказів і незгоди з оскаржуваним судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук