Справа № 484/3289/19
Провадження № 22ц/812/2031/19 Головуючий у 1-ї інстанції Шикеря І.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

3 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Шикері І.А. в місті Первомайську Миколаївської області о 8год. 00хв. зі складанням його повного тексту 11 жовтня 2019 року, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 22 205 грн. 34 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладених з нею 16 грудня 2011 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна», та як наслідок 31 січня 2014 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт з використанням кредитки «Універсальна», у встановлені строки не погашає суму строкового кредиту у розмірі 6 045грн. 18коп., який складається із заборгованості, що виникла за кредитною лінією, та надано на строк з 31 січня 2014 року по 31 січня 2016 року під 18 % річних, і тому банк має право вимагати їх повернення з урахуванням штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 4 761 грн. 4 коп., з яких 4 005 грн. 19 коп. заборгованості за тілом кредиту та 755 грн. 85 коп. штрафу. Розподілено судові витрати.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував здійснені відповідачкою погашення на суму 1 239грн. 99 коп. та зменшив суму її боргу за тілом кредиту на підставі Генеральної угоди, а також вважав за можливе стягнути штраф в розмірі 755 грн. 85 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання. В задоволенні вимог про стягнення пені суд відмовив зазначаючи, що стягнення пені та штрафу одночасно призведе до притягнення відповідачки до подвійної відповідальності за порушення строків виконання грошових зобов`язань. Відмовив також у стягненні процентів за користування кредитними коштами, не навівши мотивів такої відмови.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати в частині, в якій йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове, про їх задоволення в повному обсязі. В частині задоволених вимог просив залишити без змін.

На думку представника позивача, суд не обґрунтував висновок щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування наданим банком кредитом, а висновки щодо притягнення відповідача до подвійної відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання в вигляді штрафу та пені, ґрунтується на припущеннях, оскільки підписавши Генеральну угоду, користуючись наданими коштами та здійснюючи їх часткове погашення відповідач висловила свою згоду з цими умовами.

На думку позивача, та за умови заборони видачі безпроцентних кредитів у відповідності до статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також заважаючи на двосторонність та оплатність такої угоди, судом не враховано, що банк має право на отримання процентів за користування кредитними коштами, які обумовлені договором, або на рівні облікової ставки Національного банку України.

Безпідставним вважав і посилання суду на правовий висновок ВП ВС, так як на його думку, цей висновок стосується інших правовідносин, а саме заперечень відповідача щодо узгодження умов договору, натомість посилався на іншу судову практику.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 19 листопада 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», а 31 січня 2014 року - Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості за попередньою кредитною угодою і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток, суму якої сторони визначили в розмірі 6 045грн. 18коп. шляхом зменшення загальної суми заборгованості, яка виникла, з встановленням кредитної лінії на платіжну картку, під 18 % річних на строк 24 місяці, а саме з 31 січня 2014 року по 31 січня 2016 року, і яку відповідач зобов`язалася погашати в розмірі 302грн. 50коп. щомісячно в строк з 1 по 25 число кожного місяця (а.с.6).

Пунктом 2.2. Генеральної угоди сторони обумовили обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 755 грн. 85 коп. у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день.

Підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукту кредитних карт позичальник ОСОБА_1 погодилася, з тим, що даний договір вважається укладеним за умови його підписання обома сторонами.

Позичальник своїм підписом лише засвідчила факт та згоду з умовами цього договору, підтвердила свої права та обов`язки за цим договором і погодилася з ними, а також підтвердила свою здатність виконувати умови даного договору.

Одночасно, підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позичальником не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, так як «Умови та Правила надання продукту кредитних карт» нею не підписані (а.с.7-30, 55-59).

Таким чином підписанням Генеральної угоди відповідачем посвідчено лише те, що вона ознайомилася і згодна з Умовами і правилами, які були зазначені у розділі 2 цієї угоди, підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування та проінформована про те як отримати повну інформацію в подальшому( а.с.6).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Тому банком на підтвердження підстав нарахування, окрім тіла та процентів за користування кредитом, додатково ще пені та комісії за договором, до матеріалів справи надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-30), та наказ про зміну тарифів за картами «Універсальна» та «Універсальна Gold» (а.с.54-59). Але ці докази вірно не взяти до уваги судом першої інстанції, так як наведені банком умови кредитування, як комісія та пеня, не узгоджені з позичальником, та не увійшли у складові визначення за Генеральною угодою, яка нею підписана.

Відтак, посилання представника позивача на отримання позичальником кредитних коштів та їх погашення, що свідчить передусім, на його думку, про згоду відповідача на нарахування йому визначених банком комісії та пені, ґрунтуються на припущеннях.

За випискою з особового рахунку позичальнику ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у розмірі кредитного ліміту, який встановлено на 31 січня 2014 року в сумі 6 045грн. 18коп., з кінцевим терміном їх погашення до 31 січня 2016 року, та строком їх повернення у відповідності до строку дії платіжної картки грудня 2017 року (а.с.53-54).

Однак, починаючи з травня 2014 року позичальник ОСОБА_1 свої обов`язки по погашенню кредиту та процентів виконувати неналежним чином перестала, що призвело до порушення строків внесення платежів, передбачених Генеральною угодою.

Зважаючи на такі обставини, банком станом на 26 червня 2019 року, на дату після закінчення строку дії договору (платіжної картки), розрахована заборгованість відповідача, не тільки з урахуванням процентів та штрафу, та ще з комісією та пенею, яка на думку позивача склала загальну суму боргу в розмірі 22 205 грн. 34 коп., в тому числі: 5 152 грн. 17 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 773 грн. 83 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 11 523 грн. 49 коп. заборгованість за пенею та комісією, 755 грн.85 коп. - штраф.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 2.1. Генеральної угоди визначено строк погашення заборгованості за договором - 31 січня 2016 року ( а.с.6).

Строк дії кредитної картки визначено до грудня 2017 року.

За положеннями Умов та правил користування платіжною карткою картка діє в межах визначеного нею строку.

Отже, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 і статтею 403 ЦПК України підлягають обов`язковому застосуванню судами у подібних правовідносинах.

Також у відповідності до положень статей 1048, 1054 ЦК, після спливу визначеного договором строку кредитування (строку дії платіжної картки) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, та інші складові за умовами кредиту припиняються. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року під час розгляду справи № 444/9519/12.

Таким чином, крім відсутності наведених вище підстав для нарахування пені та комісії, позивачем неправомірно нараховані проценти як складова заборгованості, після закінчення строку дії Генеральної угоди та платіжної картки, а саме з січня 2018 року по червень 2019 року.

За такого, встановивши вищенаведені обставини, суд першої інстанції, хоча і дійшов вірного висновку про правовідносини, що виникли між сторонами та необхідності стягнення заборгованості за тілом кредиту та штрафом, однак помилково не стягнув з позичальника на користь банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі обумовленому в Генеральній угоді.

Так, за пунктом 2.1. Генеральної угоди позичальник взяв на себе обов`язок погашати кредитну заборгованість з 1 по 25 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 302грн. 50коп., яка включає в себе основну заборгованість, а також проценти за користування кредитом.

Тому, не знайшовши підстав для стягнення процентів за користування кредитом, загальний розмір яких на дату закінчення дії Генеральної угоди склав 1559 грн. 93 коп., суд помилково зменшив суму кредиту на суму внесених на погашення кредиту коштів.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту, та його скасувати в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, таким чином стягнути на користь банку з ОСОБА_1 5 152 грн. 17 коп. заборгованості за тілом кредиту та 1 559грн. 93 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відповідно до змісту статті 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує до стягнення з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

А саме, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», на його користь з відповідача слід стягнути судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 646 грн. 6 коп. змінивши рішення суду в цій частині, та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 969 грн. 9 коп.

Інші доводи апеляційної скарги в частині судового рішення, яке залишено колегією суддів без змін, зводяться до переоцінки доказів, та на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат змінити, а в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити у цих частинах нове рішення у наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 152 грн. 17коп. та 1 559 грн. 93 коп. процентів за користування кредитом, а також 646грн. 6 коп. судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 969 грн. 9 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова