Постанова
Іменем України
16 січня 2019 року

м. Київ

справа №592/6444/16-ц
провадження №61-27802св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідач комунальна установа «Сумська міська клінічна лікарня №4,

третя особа: головний лікар комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня №4» Стефаник Т.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Семеній Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня №4» (далі КУ «СМКЛ №4»), у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ від 06 травня

2016 року про оголошення їй догани.
Позовна заява мотивована тим, що з лютого 2006 року позивач працювала у відповідача на посаді лікаря-дерматовенеролога. Наказом головного лікаря від 06 травня 2016 року позивачу оголошено догану на підставі матеріалів службового розслідування від 26 квітня 2016 року стосовно письмової скарги ОСОБА_2 та рапорту завідуючої поліклініки №4 ОСОБА_3 за порушення етики і деонтології та порушення пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.15 посадової інструкції.
Підставою для скасування наказу зазначала відсутність від неї письмового пояснення по факту нібито порушення нею трудової дисципліни та невідповідність встановлених фактів фактичним обставинам справи.
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з новим позовом до КУ «СМКЛ №4»), у якому просила визнати незаконними та скасувати накази

від 01 листопада 2016 року про оголошення їй догани та від 03 листопада 2016 року про її звільнення з займаної посади лікаря-дерматовенеролога, поновити на посаді лікаря-дерматовенеролога, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування цієї позовної заяви ОСОБА_1 указувала, що наказом головного лікаря від 01 листопада 2016 року позивачу оголошено догану на підставі матеріалів службового розслідування від 28 жовтня 2016 року стосовно письмової скарги ОСОБА_4 та рапорту старшого лікаря терапевта медичної комісії військкомату ОСОБА_5 за порушення

пункту 2.12. наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року

№ 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарняну експертизу в Збройних Силах України».
Наказом головного лікаря від 03 листопада 2016 року ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Підставою для скасування наказу про оголошення догани вважала порушення порядку проведення перевірки нібито вчиненого нею порушення трудової дисципліни та невиконання покладених обов`язків, а підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з займаної посади відсутність законних підстав для вказаного звільнення.
Ухвалою Ковпаківський районний суд м. Суми від 31 березня 2017 року вказані вище позови об`єднані в одне провадження.
Ухвалою Ковпаківський районний суд м. Суми від 27 квітня 2017 року позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку та моральної шкоди виділено в окреме провадження.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 квітня 2017 року позов задоволено.
Визнано незаконними накази КУ «СМКЛ № 4» с від 06 травня 2016 року та від 01 листопада 2016 року про оголошення ОСОБА_1 догани та скасовано їх.
Визнано незаконним наказ від 03 листопада 2016 року в частині звільнення лікаря - дерматовенеролога ОСОБА_1 з 03 листопада 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря - дерматовенеролога КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4».
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося з порушенням встановленого порядку притягнення працівника до відповідальності, зокрема, не були отримані письмові пояснення працівника, її не було ознайомлено з результатами службової перевірки, внаслідок чого вона була позбавлена можливості надати свої заперечення, а також склад комісії для проведення службових перевірок був сформований без відповідних наказів.
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 26 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що факт порушення посадових обов`язків лікарем ОСОБА_1 у ході прийому хворого ОСОБА_2 знайшов своє належне підтвердження, тому відсутні підстави для скасування наказу від 06 травня 2016 року про оголошення ОСОБА_1 догани. Крім того, за результатами огляду призовника ОСОБА_4 , який був проконсультований лікарем онкологом за направленням лікаря ОСОБА_1 , саме остання повинна була оформити Акт дослідження стану здоров`я цього призовника.

Встановивши, що передумовою для винесення оскаржуваного наказу від 03 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, стала скарга ОСОБА_4 , подібні порушення трудової дисципліни позивач вчиняла і раніше, зокрема, наказами від 06 травня 2016 року та 01 листопада 2016 року до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, апеляційний суд прийшов висновку про наявність у роботодавця правових підстав для звільнення працівника з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував те, що оскаржувані заявником догани винесені з порушенням вимог статті 149 КЗпП України, а саме у працівника не відбирались письмові пояснення щодо кожного порушення. Акти про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення, з`явилися лише на стадії апеляційного провадження, попри той факт, що справа тривалий час розглядалася в місцевому суді.
Касаційна скарга також містить посилання на те, що суд апеляційної інстанції не врахував той факт, що за одне й те ж порушення дисципліни до заявника застосовано два дисциплінарних стягнення: догана і звільнення, що суперечить нормі 147 КЗпП України.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Суд установив, що з 27 лютого 2006 року ОСОБА_1 працювала у КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» на посаді лікаря дерматовенеролога.

14 квітня 2016 року пацієнт лікарні ОСОБА_2 звернувся із заявою до головного лікаря цієї установи зі скаргою на дії лікаря - дерматолога ОСОБА_1 . Доводи скарги зводились до неналежного, на думку заявника, виконання лікарем обов`язків.

Вказана заява стала підставою для засідання комісії по проведенню службового розслідування.

З протоколу засідання від 26 квітня 2016 року вбачається, що комісія дійшла висновку про порушення ОСОБА_1 етики і деонтології та порушення пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.15 посадової інструкції.

У рапорті завідуючого поліклініки № 4 ОСОБА_3 повідомляла головного лікаря, що для розгляду скарги ОСОБА_2 потрібні пояснення ОСОБА_1 , яка протягом тижня не відповідає на телефонні дзвінки та на інші звернення на робочому місці. Зазначала, що розгляд скарги зірвано, а ОСОБА_1 не відпрацьовує робочий час, ігноруючи зауваження завідуючої, оскільки з 18 квітня по 22 квітня 2016 року лікар ОСОБА_1 проводила профогляд у КУ СОР Пансіонат для ветеранів, але зі слів завідуючої терапевтичним відділенням ОСОБА_6 , вона там з`являється близько

10-00 год. і працює до 12.00 год. із належних 4 годин. Просила вжити заходів дисциплінарного стягнення
Наказом головного лікаря КУ «СМКЛ №4» від 06 травня 2016 року

ОСОБА_1 оголошено догану на підставі матеріалів службового розслідування від 26 квітня 2016 року стосовно письмової скарги

ОСОБА_2 та рапорту завідуючої поліклініки №4 ОСОБА_3 за порушення етики і деонтології та пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.15 посадової інструкції.
13 травня 2016 року ОСОБА_1 була ознайомлення із вказаним наказом, із винесенням догани не погодилась.
07 жовтня 2016 року призовник ОСОБА_4 від імені Сумського військового комісара був направлений до головного лікаря 4 поліклініки для заповнення акта із зазначенням діагнозу хвороби.
13 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до головного лікаря КУ «СМКЛ №4» зі скаргою на дії лікаря ОСОБА_1 , з якої вбачається, що він звертався до лікаря ОСОБА_1 за направленням з військового комісаріату для заповнення акту на дослідження стану його здоров`я, проте та відмовилась.
Рапортом старший лікар медичної комісії повідомив головного лікаря КУ «СМКЛ №4» про неодноразову відмову лікарем ОСОБА_1 в оформленні відповідної медичної документації.
Згідно з довідкою службового розслідування ході службового розслідування підтвердився факт обґрунтованості скарги заявника, дії лікаря ОСОБА_1 вважалися неправомірними, так як вони суперечили вимогам пункту 2.12 наказу Міноборони України від 14 серпня 2008 року

№ 402 «Про затвердження Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України».
Указані скарга ОСОБА_4 та рапорт старшого лікаря стали підставою для винесення головним лікарем КУ «СМКЛ №4»

від 01 листопада 2016 року догани лікарю - дерматовенерологу ОСОБА_1 за порушення пункту 2.12 наказу Міноборони України № 402 від 14 серпня

2008 року.
02 листопада 2016 року ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом та не погодилась із накладенням стягнення.
Позивачу до притягнення до дисциплінарної відповідальності було запропоновано надати пояснення щодо скоєння проступків, проте від надання пояснень позивач відмовилась, про що роботодавцем складено акт.
За таких обставин апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що позивачем двічі протягом року скоєно дисциплінарні проступки, які підтверджені письмовими доказами, порядок застосування дисциплінарного стягнення додержано, стягнення у вигляді доган застосовані протягом строків, встановлених законом.
Разом із тим не можна погодитись з висновком апеляційного суду про те, що звільнення позивача проведено з дотриманням норм трудового законодавства.
Так, наказом від 03 листопада 2016 року ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 посилалась як на незаконність притягнення до дисциплінарної відповідальності, так і звільнення з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з часиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.
Звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Підставами винесення наказу від 03 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_1 зазначено матеріали службового розслідування від 28 жовтня 2016 року стосовно письмової скарги ОСОБА_4 , рапорт старшого лікаря, у зв`язку з неодноразовим порушенням трудової дисципліни

ОСОБА_1 , за що відповідно до наказів від 06 травня 2016 року та

від 01 листопада 2016 року до неї застосувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Проте, апеляційний суд не врахував, що звільнення з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України можливе лише в разі скоєння працівником проступку на роботі, вчиненого після застосування до цього працівника дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.
У порушення зазначеної норми матеріального права за одне і теж порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 двічі притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани наказ від 01 листопада 2016 року та звільнення наказ від 03 листопада 2016 року.
За таких обставин, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що звільнення позивача за пунктом 3 статті 40 КЗпП України здійснено з порушенням норм трудового законодавства, а відтак, відповідно до статті 235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на роботі.
Колегією суддів спір вирішується в межах заявлених позовних вимог.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки при вирішення спору в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення в цій частині не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.
Керуючись статтями 400, 410, 412 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
РРР ішення апеляційного суду Сумської області від 26 липня 2017 року в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботу скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-дерматовенеролога комунальної установи «Сумська міська клінічна лікарня №4».
В іншій частині рішення апеляційного суду Сумської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська