Єдиний унікальний номер 219/3847/18 Номер провадження 22-ц/804/2943/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи що виникла з кредитних правовідносин за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2019 року (головуючий у першій інстанції Медінцева Н.М.), -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду в квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» /надалі Банк/ просило суд стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 62 799,16грн, що утворилася станом на 31 березня 2018 року. Існування такої заборгованості Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань взятих на підставі кредитного договору від 07 серпня 2013 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2019 року позов Банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 2 049,21грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. На думку суду позивачем в судовому засіданні не підтверджені обставини щодо існування домовленості про розмір процентів за користування кредитними коштами, оскільки заява позичальника не містить умови щодо розміру процентів також в ній не йдеться про відповідальність за порушення умов договору у вигляді пені та штрафів, та Банк в жодний інший спосіб не підтвердив що було волевиявлення позичальника з приводу наведених істотних умов договору,

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що відповідач визнала факт заборгованості за тілом кредиту та процентами, чого суд не врахував та погодившись із обставинами щодо заборгованості із тіла кредиту в суду не було підставі для відмови в задоволенні вимог щодо процентів за користування кредитом, та відмовою в стягненні процентів суд знехтував принципами платності кредитного договору і наніс істотну шкоду всім споживачам банківських послуг.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

07 серпня 2013 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та погодилась на отримання кредиту у розмірі 2 100,00грн /а.с.7/.

В розрахунку наданому Банком зазначено що за договором б/н від 07 серпня 2013 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31 березня 2018 року мається заборгованість в загальному розмірі 62 799,16грн, з яких заборгованість за кредитом 2049,21грн, заборгованість за процентами в тому числі несплачені проценти за прострочену заборгованість 53 363,58грн, нарахована комісія 3 919,74грн та судові штрафи 3 466,63грн /розрахунок а.с. 5-6/.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 наданий Банком не містить відмітки про ознайомлення з ним ОСОБА_1 та підпису останньої /а.с.9-32/.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції зробив висновок про те, що Банк та позивач уклали договір шляхом підписання заяви позичальника та суд вважав що є підтвердженими обставини щодо розміру отриманого позичальником кредиту який визначений в наданому Банком розрахунку заборгованості, і наведені обставини не оскаржені сторонами та не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права щодо вимог в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо ознайомлення позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, дії позивача щодо зміни умов та одностороннє тлумачення істотних умов не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Вираження волі ОСОБА_1 відбулось вчиненням певних дій, підписанням письмової Анкети-заяви, та суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відсутні докази направленості волі та погодження сторони договору умов передбачених в Правилах надання банківських послуг.

Отже зміст зобов`язання в наведеному договорі викладено досить обмежено, оскільки системний аналіз Анкети-заяви дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма умовами договору. Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість Банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві позичальника про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування заборгованості за процентами, пенею, комісією та штрафом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції в частині вимог що стали предметом апеляційного оскарження виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Судді: