Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 264/7310/15-ц

провадження № 61-32917св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Комунальна установа «Маріупольська міська лікарня № 9 медико-санітарна частина працівників Департаменту морського флоту»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2017 року в складі судді Кузнецова Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Гаврилової Г. Л., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Маріупольська міська лікарня № 9 медико-санітарна частина працівників Департаменту морського флоту» (далі - Маріупольська міська лікарня № 9), в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням та дослідженнями 13 967,00 грн та у відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 травня 2015 року він був доставлений до міської лікарні № 9, в хірургічному відділенні якої його 08 травня 2015 року прооперовано в екстреному порядку із видаленням жовчного міхура. Під час перебування у хірургічному відділенні здійснював витрати на придбання ліків та послуги лікарів. Після проведеної операції він відчув оніміння правої руки, у зв`язку з чим був переведений для лікування у неврологічне відділення тієї ж лікарні з діагнозом наявності змін в області плечових нервових сплетень з обох сторін - плексіт, де також поніс витрати на лікування та медичне обстеження. У зв`язку з відсутністю позитивних результатів лікування, його було направлено до Комунального закладу «Міська лікарня № 8» (далі - КЗ «МЛ № 8»), де він перебував з 02 липня 2015 року по 22 липня 2015 року, при цьому витратився на проїзд. У період з 23 липня 2015 року по 11 вересня 2015 року він продовжив лікування у Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Маріуполя» (далі - КЗ «ЦПМСД № 2»).

За результатами огляду МСЕК 16 вересня 2015 року його було визнано інвалідом третьої групи внаслідок двосторонньої брахіоплексопатії із вираженим парезом згибателів правого передпліччя, легким парезом згибателів лівого передпліччя, вираженим порушенням правої руки, порушенням функції самообслуговування. Зазначає, що з вини медичних працівників, які допустили халатність при підготовці до операції, він став інвалідом, не може виконувати важку працю та вимушений був звільнитися з роботи та не може утримувати сім`ю. Вимушений прикладати зусилля для подальшого тривалого лікування руки, нести матеріальні витрати. Внаслідок цього йому було заподіяну моральну шкоду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не було доведено, що дії відповідача під час хірургічного втручання лапороскопічного методу операції не відповідали існуючим правилам та методиці. Як в доопераційний, так і післяопераційний період хірургом в повній мірі було проведено підготовку, обстеження та лікування пацієнта. Дії анестезіолога також відповідали встановленим правилам для такого виду операцій, наркоз обраний відповідний. Операція з видалення жовчного міхура пройшла вдало, а в діях працівників відповідача не встановлено порушень діючого законодавства або неправомірної бездіяльності, які б вплинули на розвиток хвороби. Проведена операція з приводу гострого калькульозного холециститу була терміновою та життєво необхідною. Відповідач спростував свою безпосередню причетність до виниклої хвороби, яка була наслідком хронічних захворювань, наявних у ОСОБА_1 до операції, та збігом негативних факторів в ході її проведення.

У зв`язку із вдалим проведенням операції з видалення жовчного міхура та добровільним придбанням позивачем за власною згодою ліків у аптеках і додатковим проходженням ним діагностичного обстеження у приватних закладах, законних підстав для покладення матеріальної відповідальності або компенсації цих витрат за рахунок відповідача немає.

Також є необґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування йому майнової та моральної шкоди з огляду на те, що бездіяльність з боку відповідача і вина останнього не доведена.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 рокуОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 , вказує, що суди, ухвалюючи рішення, неправильно застосували норми матеріального права та надали невірну оцінку фактичним обставинам справи, чим порушили норми процесуального права. Суди допустили односторонність висновків, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, дійшли помилкового висновку щодо недоведеності позову та спростування відповідачем його безпосередньої причетності до виниклої хвороби.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від Маріупольської міської лікарні № 9 таОСОБА_2 надійшли заперечення, в яких вони просять касаційну скаргу рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Також у січні 2018 року надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2, в якому просить касаційну скаргу відхилити, рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано справу із суду першої інстанції.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 31 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судами встановлено, що 05 червня 2015 року ОСОБА_1 бригадою швидкої допомоги доставлений до стаціонару хірургічного відділення Маріупольської міської лікарні № 9 із скаргами на біль в епігастральній області (хворіє протягом останніх 13 годин). В цей же день позивач був обстежений, проведено УЗД , ОБП, зроблені аналізи.

05 червня 2015 року позивач письмово проінформований і надав добровільно згоду на проведення діагностики, лікування та проведення операції, що підтверджується відповідним листом в медичній картці та особистим підписом ОСОБА_1 (форма № 003-6-о).

Відповідно до письмової форми № 17 ОСОБА_1 особисто проінформований лікарем про стан здоров`я, йому роз`яснені права, передбачені статтями 6, 34, 39, 39-1, 40 Закону України від 19 листопада 1992 року «Основи законодавства України про охорону здоров`я», він у добровільному порядку надав згоду забезпечити за власний рахунок придбання призначених йому лікарських препаратів та витратний матеріал.

08 червня 2015 року завідуючим хірургічного відділення позивачу проведена операція - лапараскопична холецистектомія, дренування черевної порожнини. Призначено післяопераційне лікування.

11 червня 2015 року ОСОБА_1 оглянув невропатолог через скарги на слабкість в правій руці, почуття оніміння пальців рук, виставлений діагноз позиційна брахіоплексопатія справа.

15 червня 2015 року ОСОБА_1 виписаний із хірургічного відділення та 16 червня 2015 року переведений до неврологічного відділення цієї ж лікарні із скаргами на слабкість в правій руці, в основному у м`язах плеча. В період з 16 червня 2015 року по 01 липня 2015 року проходив відповідне обстеження та лікування. Йому був встановлений діагноз: ішемічна брахіоплексопатія справа, ураження «Ерба-Дюшена». 01 липня 2015 року був виписаний з наступним лікуванням.

ОСОБА_1 в період з 01 липня 2015 року по 22 липня 2015 року проходив лікування в комунальному закладі «Міська лікарня № 8». При надходженні та виписуванні мав діагноз: посттравматична брахіоплексопатія з помірним парезом правої руки з вираженим больовим та м`язові-тонічним синдромом.

З 03 вересня 2015 року по 11 вересня 2015 року ОСОБА_1 проходив лікування в Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» з приводу скарг на різку біль в правій руці і обмеження рухів через біль у шийному відділі хребта та правому ліктьовому суглобі; біль в потиличній частині; оніміння пальців правої кісті. Після отримання курсу лікування був виписаний. Також позивач проходив лікування на денному стаціонарі з 10 по 26 серпня 2015 року.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія АВ 0592193 від 16 вересня 2015 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності на строк до 01 жовтня 2016 року.

Історія хвороби ОСОБА_1 № 3678-545, відкритої в хірургічному відділенні Маріупольської міської лікарні № 9, містить інформовану добровільну згоду пацієнта на операцію та знеболювання, яка підтверджує, що перед проведенням операції з боку лікарів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 хворому було надано зрозумілу для останнього інформацію про характер виявленого в нього захворювання, яке потребує лікування шляхом здійснення оперативного втручання та наявність у нього абсолютних показників.

З показань лікаря ОСОБА_3 судами встановлено, що 08 червня 2015 року оперативне втручання було проведено ОСОБА_1 по абсолютним показникам, у відповідності до даних клінічних досліджень, ультразвукового дослідження області черевної порожнини та фіброезофагогастродуоденоскопічного дослідження, з дотриманням нормативно-правових актів МОЗ України та за письмовою згодою хворого. Оперативне втручання проведено в екстреному порядку, яке проводиться протягом 72 годин з часу доставляння хворого до лікарні, та за показниками, оскільки у ОСОБА_1 виявлено гострий флегмонозний холецистит.

Такі свідчення лікаря ОСОБА_3 підтверджуються висновком патологогістологічного дослідження № 3296-98, проведеного безпосередньо перед операцією (08 червня 2015 року о 12 годині), відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено гострий флегмонозний холецистит (т.1 а.с.101, т.3 а.с.131).

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

Моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на неякісне надання медичних послуг.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідно до вимог, передбачених статтями 57-60 ЦПК України 2004 року, позивач не довів неправомірність дій відповідача та хірурга ОСОБА_3 , лікаря - анестезіолога ОСОБА_2 , безпосередній причинний зв`язок між ними і шкодою.

Суди попередніх інстанцій, з урахуванням показань свідків, медичної документації, результатів проведеної судово-медичної експертизи та пояснень лікарів-фахівців,дійшли правильного висновку про відсутність достовірних даних щодо причинно-наслідкового зв`язку між проведеною ОСОБА_1 операцією з видалення жовчного міхура та брахіоплексопатією та паралічем «Ерба-Дюшена» та відсутність порушень з боку лікарів Маріупольської міської лікарні № 9при проведенні оперативного втручання ОСОБА_1 08 червня 2015 року.

Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача майнової та моральної шкоди.

Доводи ОСОБА_1 були предметом дослідження судами першої й апеляційної інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель