ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2157/19 Справа № 177/1177/18 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року, яке ухвалене суддею Строговою Г.Г. о 14 годині 19 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсної заяви про відмову у прийнятті спадщини.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1. За життя мати позивача заповіту не складала. Після смерті матері позивач та її брат, як єдині спадкоємці за законом першої черги, звернувшись у встановлений шестимісячний строк до нотаріальної контори, написали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь доньки позивача, відповідача - ОСОБА_2

З заявами про відмову від спадщини до нотаріуса позивач з братом звернулись, оскільки вважали, що на одну людину буде легше збирати документи та менше витрачати коштів. Позивач проживає у спірному будинку. Згодом відносини в позивача з донькою погіршились, вона почала виганяти позивача з будинку, ображати, принижувати.

Таким чином, позивачем була подана заява про відмову від прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3, внаслідок помилки, яку просила визнати недійсним на підставі ст. 229 ЦПК України.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що з заявами до нотаріуса про відмову від спадщини на користь відповідача вона з братом звернулись, у зв'язку з тим, що між ними була домовленість, що взамін донька надасть можливість позивачу проживати у спірному будинку, не буде з нього виганяти, після оформлення документів зареєструє її місце проживання в ньому, буде доглядати за позивачем та всіляко допомагати. Позивач з братом вважали, що на одну людину легше збирати документи. З жовтня 2017 року відповідач почала виганяти позивача з будинку, знущатися, принижувати, відключила світло від спірного будинку. Суд першої інстанції не перевірив зазначені підстави недійсності правочину, як написання заяви про відмову від права на частку у спадщині внаслідок помилки. Крім того, суд першої інстанції відмовляючи у позові не врахував домовленості з відповідачем того, що на час написання заяви позивач була похилого віку, після відмови від спадкового майна продовжувала проживати у спірному будинку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, відповідача ОСОБА_2, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 7,8,9,10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були позивач та її брат ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт на ім'я своєї онуки ОСОБА_5, яким здійснила розпорядження своїм майном, яке знаходиться в АДРЕСА_1: будинок та предмети домашнього вжитку. Заповіт від 20 грудня 1996 року, посвідчений заступником голови Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №139 (а.с. 34).

ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_2 під час реєстрації шлюбу 25.01.2013 року ( а.с. 5- зворот).

02 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі (а.с.29).

ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь відповідача ОСОБА_2 (а.с. 30,31).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, стосовно того що заява про відмову від прийняття спадщини була складена нею внаслідок помилки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частині третій статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно із частинами першою, п'ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, однак правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 не скористалась.

Доводи апеляційної скарги позивача, що заява про відмову від прийняття спадщини була подана нею на підставі того, що між нею, її братом та відповідачем була домовленість, що взамін донька надасть можливість позивачу проживати у спірному будинку, не буде з нього виганяти, після оформлення документів зареєструє її місце проживання в ньому, буде доглядати за позивачем та всіляко допомагати, безпідставні, оскільки зі змісту заяви ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщину, вбачається, що остання розуміла обставини, які мають істотне значення, була обізнана зі своїми правами, як на прийняття так і на відмову від спадщини, розуміла наслідки цієї відмови, без застосування до неї фізичного та психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовилась від належного їй спадкового майна за законом, яке залишилось після смерті її матері (а.с.30).

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, свідків, і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували те, що між нею, її братом та відповідачем була домовленість, що взамін донька позивача надасть можливість позивачу проживати у спірному будинку, не буде з нього виганяти, після оформлення документів зареєструє її місце проживання в ньому, буде доглядати за позивачем та всіляко допомагати.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог.

За таких обставин, передбачених законом підстав для визнання заяви ОСОБА_1 про відмову у прийнятті спадщини недійсною немає.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: