ОСОБА_1 документу 12.03.2019 Справа № 554/1652/16-ц
Провадження № 2-д/554/1/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі :

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі Гаврись В.В.

розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 ОСОБА_3 про надання дозволу на виконання на території України рішення іранського суду про повернення дитини та клопотання ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання та виконання рішення іноземного суду, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_2 ОСОБА_3 у січні 2016 року звернувся до суду з клопотанням про визнання та виконання рішення Загального суду № 8 Управління Юстиції в м.Хамадан Ісламської Республіки Іран по справі № 801651 за позовом № 800644 щодо повернення його дочки ОСОБА_1»я ОСОБА_3, яка на даний час проживає зі своєю матері»ю пані ОСОБА_4 за адресою: Україна, АДРЕСА_1, поштовий індекс 36020.

Також, з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконання на підставі міжнародного договору у квітні 2016 року звернувся до суду представник стягувача ОСОБА_5 ОСОБА_2 Сіаваш ОСОБА_6, який прохав визнати рішення восьмого відділу суду по цивільним (сімейним) питанням міста Хамедан від 24.07.2014 року № 800644 за позовом ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіаваш до ОСОБА_4 про повернення дитини та надати дозвіл на примусове виконання рішення восьмого відділу суду по цивільним (сімейним) питанням міста Хамедан від 24.07.2014 року № 800644 за позовом ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіаваш до ОСОБА_4 про повернення дитини.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіаваш до ОСОБА_4 10 липня 2004 року уклали шлюб, від якого 09.07.2007 року народилася донька ОСОБА_7»я ОСОБА_2. Шлюбне життя між ними не склалося і 04.05.2010 року боржниця вивезла доньку до УЦкраїни та більше не повернулася в ОСОБА_8. 24.07.2014 року восьмим відділенням суду по цивільним (сімейним) питанням міста Хамедан було прийнято рішення про повернення дитини батьку ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіаваш. Рішення набрало законної сили і дійсне на території ОСОБА_8, у зв»язку з цим був виданий виконавчий лист від 01.01.2015 року. Однак на даний час боржник добровільно рішення виконувати не бажає, внаслідок чого порушується право на проживання дитини з батьком. Тому він змушений звернутися до суду з вказаним клопотанням. Між Україною та Ісламською ОСОБА_8 було укладено договір «Про правові відносини та правову допомогу в цивільних і кримінальних справах», який ратифіковано Законом № 2823-IV (2823-15) від 07.09.2005, згідно п.22 якого сторони відповідно до свого законодавства взаємно визнають та виконують остаточні і такі, що набрали законної сили, рішення, винесені судовими органами обох Сторін у цивільних справа, а також у кримінальних справах в частині відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Рішення, винесені компетентними органами однієї із сторін, що не потребують виконання, визнаються взаємно дійсними.

Ухвалою суду від 21 червня 2016 року вказані клопотання об»єднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 27 вересня 2016 року зупинено провадження по справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9, третя особа: орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року провадження по справі поновлено, призначено розгляд клопотання до судового розгляду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2018 року справу передано до мого провадження.

23 листопада 2018 року боржнику ОСОБА_4 у відповідності до ч.1 ст. 467 ЦПК України запропоновано надати заперечення проти клопотання протягом одного місяця з часу отримання ухвали суду.

11 грудня 2018 року ОСОБА_4 надала до суду заперечення, в яких зазначила, що була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі щодо повернення дитини, через те, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Крім того, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 липня 2014 року за її позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини було визначено місце проживання ОСОБА_10»ї ОСОБА_2 із матір»ю ОСОБА_11, а тому підстав для повернення дитину батьку немає. Разом з тим, ч.1 ст. 468 ЦПК України передбачено підставу для відмову у задоволенні клопотання, зокрема, у випадках передбачених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. «b» ст..26 Договору «Про правові відносини та правову допомогу в цивільних і кримінальних справах» між Україною та Ісламською ОСОБА_8 у виконанні рішення може бути відмовлено, якщо щодо відповідного питання раніше вже було винесене та виконане судове рішення на території запитуваної держави; та п «d» вищезазначеної статті: якщо виконання рішення суперечило б вимогам суспільного порядку запитуваної сторони. Крім того, 11 грудня 2017 року Октябрським районним судом м.Полтави винесено рішення про позбавлення батьківських прав, а тому правових підстав для повернення дитину стягувачу немає. В задоволенні клопотання прохала відмовити.

Ухвалою суду від. 11 грудня 2018 року клопотання призначено до судового розгляду.

У судове засідання стягувач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 не з»явилися, останній повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с.73, 83).

Боржник ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_12 у судове засідання не з»явилися, остання прохала розглядати клопотання без її участі (а.с.86).

Суд, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Зі змісту ст. 468 ЦПК України слідує, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк предявлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно ст. 26 Договору між Україною та Ісламською ОСОБА_8 про правові відносини та правову допомогу у цивільних справах, від 11.05.2004 року, ратифікованим Законом N 2823-IV ( 2823-15 ) від 07.09.2005, який набрав чинності 31.08.2007 року, у виконанні судового рішення може бути відмовлено в таких випадках:

a) якщо сторона, проти якої було винесене рішення, або її законний представник не взяли участі у процесі внаслідок того, що їм не був належним чином вручений виклик до суду;

b) якщо щодо відповідного питання раніше вже було винесене та виконане судове рішення на території запитуваної Сторони;

c) якщо відповідно до законодавства запитуваної Сторони справа відноситься до виключної компетенції її судів;

d) якщо виконання рішення суперечило б вимогам суспільного порядку запитуваної Сторони.

Судом встановлено, що рішенням восьмого відділу суду по цивільним (сімейним) питанням міста Хамедан від 24.07.2014 року № 800644 за позовом № 800644 ОСОБА_9 ОСОБА_2 Сіаваш до ОСОБА_4 про повернення дитини, було повернуто батьку ОСОБА_9 ОСОБА_2 Сіаваш дочку на ім»я ОСОБА_10»ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-5).

З повідомлення виданого на ім»я ОСОБА_4 від 18.03.2014 року про розгляд справи у Восьмому відділі суду по цивільним (сімейним) питанням міста Хамедан 23.07.2014 о 9.00 вбачається, що другий примірник даного повідомлення був направлений відповідачці, пані ОСОБА_4 по пошті 28.05.2014 року по статті 71 (а.с.7).

Із вказаного повідомлення не вбачається, що ОСОБА_4 був вручений виклик до суду, інші матеріали клопотання також такого підтвердження не містять. В повідомленні лише зазначено про його направлення відповідачці, а не вручення (а.с.7).

Крім того, судом встановлено, що 11 липня 2014 року Октябрським районним судом м.Полтави ухвалено рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_13 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7»ї ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір»ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіваш, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради про визначення місця проживання дитини (справа № 554/16885/13-ц) (а.с.63-64).

Також судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 грудня 2017 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіваш, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно його малолітньої доньки ОСОБА_7»ї ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіваш, третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Октябрської районної у м.Полтаві ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (справа № 554/6070/16-ц (а.с.65-66).

Таким чином, судом встановлено, що сторона, проти якої було винесене рішення, а саме ОСОБА_4, не взяла участі у справі за позовом № 800644 ОСОБА_7 ОСОБА_2 Сіаваш до ОСОБА_4 про повернення дитини, внаслідок того, що їй не був вручений належним чином виклик до восьмого відділу суду по цивільним (сімейним) питанням міста Хамедан на 23.07.2014 на 9.00.

Також судом встановлено, що по спірному питанню до прийняття рішення Восьмим відділом суду по цивільним (сімейним) питанням міста Хамедан від 24.07.2014 року вже було винесене рішення Октябрським районним судом м.Полтави від 11.07.2014 року визначення місця проживання дитини з матір»ю.

З огляду на викладене, є підстави для відмови у задоволенні клопотання на підставі ч.1 ст. 468 ЦПК України, а саме у випадках, передбачених міжнародним договором, а саме п.п. «а», «b» ст. 26 Договору між Україною та Ісламською ОСОБА_8 про правові відносини та правову допомогу у цивільних справах, від 11.05.2004 року, ратифікованим Законом N 2823-IV ( 2823-15 ) від 07.09.2005.

Керуючись ст. 26 Договору між Україною та Ісламською ОСОБА_8 про правові відносини та правову допомогу у цивільних справах, від 11.05.2004 року, ратифікованим Законом N 2823-IV ( 2823-15 ) від 07.09.2005, ст. ст.462 -468 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 ОСОБА_3 про надання дозволу на виконання на території України рішення іранського суду про повернення дитини та клопотання ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання та виконання рішення іноземного суду відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Л.І.Савченко