Провадження № 2/161/54/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 січня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В. П.

з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у серпні 2016 року до неї звернувся відповідач у справі ОСОБА_2 з проханням зареєструвати його місце проживання у квартирі за АДРЕСА_1, яка належить їй та її сину ОСОБА_3 на праві власності. Відповідач мав знатися з реєстрації до 01.01.2017 року. Однак цієї умови не виконав і залишається зареєстрований у даному помешканні. Вказує, що фактично з 19 серпня 2016 року і по даний час відповідач жодного дня в квартирі не проживав, в квартиру не з'являвся, його особистих речей в даному житловому помешканні не має.

Позивач вказує, що вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які нараховуються залежно від кількості зареєстрованих за адресою осіб. Наявна реєстрація місця проживання відповідача створює перешкоди для отримання житлових соціальних пільг.

На підставі наведеного просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою за АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Заяву про розгляд справи у його відсутності відповідач не подавав.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на висланий розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 7), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8), рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.11.2007 року (а.с. 9), свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 10).

З копії будинкової книги вбачається, що на даний час у спірному житлі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-13).

Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, чим створює перешкоди позивачеві належним чином використовувати свою власність.

Реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_1 носить формальний характер.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоча й ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку, що відсутність відповідача у спірному житлі не зумовлена поважними причинами, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, підставний і підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходить з того, що факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, впливає на права і обов'язки позивача. Зокрема, позивач змушений здійснювати оплату комунальних послуг виходячи з кількості осіб, які є прописаними за вказаною адресою. Реєстрація відповідача призводить до вимушеної більшої оплати за комунальні послуги.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть, тощо. Таким чином, рішення суду у справі про втрату права на житло одночасно є підставою для зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267, 354 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн 80 копій сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук