Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 750/11577/16-ц

провадження № 61-18256св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит», на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року у складі судді Супруна О. П. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року

у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Губар В. С., Скрипки А. А.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ПАТ «Банк національний кредит» звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним нікчемного правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою договору про внесення змін від 29 травня 2015 року до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» від 06 січня 2015 року №DF1649/2014-1, який укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк національний кредит» було виявлено його нікчемність з підстав, встановлених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі ? Закон), оскільки внаслідок незастосування процентів за договором банківського вкладу за зниженою відсотковою ставкою у зв`язку з достроковим розірванням вказаного договору з ініціативи вкладника банк фактично відмовився від власних майнових вимог, що призвело до необґрунтованої виплати відповідачу грошових коштів у розмірі 125 362,81 дол. США.

Ураховуючи зазначене, просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня

2017 року у задоволенні вказаного позову ПАТ «Банк національний кредит» відмовлено.

Рішення суду першої інстанцій мотивоване тим, що укладення договору про внесення змін від 29 травня 2015 року до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» від 06 січня 2015 року №DF1649/2014-1 між

ОСОБА_1 та ПАТ «Банк національний кредит» є відмовою банку від власних майнових вимог, оскільки у зв`язку з незастосуванням банком перерахунку нарахованих відсотків за заниженою відсотковою ставкою потягло за собою необґрунтовану виплату ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 125 362,81 дол. США, а тому відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону такий правочин є нікчемним. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

Крім того, суд першої інстанції послався на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року, яким ОСОБА_1 зобов`язано повернути ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти в сумі 125 362,81 дол. США, одержані за договором про внесення змін від 29 травня 2015 року до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» від 06 січня 2015 року

№ DF1649/2014-1. У зазначеній справі в мотивувальній частині рішення апеляційний суд встановив нікчемність договору про внесення змін

від 29 травня 2015 року до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» від 06 січня 2015 року №DF1649/2014-1 та задовольнив позовні вимоги банку, відновивши його порушене право.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року змінено в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог

ПАТ «Банк національний кредит» до ОСОБА_1 про визнання нікчемного правочину недійсним. В іншій частині рішення Деснянського районного суду

м. Чернігова від 23 січня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанцій мотивоване тим, що відсутні підстави для визнання оспорюваного договору про внесення змін до договору банківського вкладу нікчемним та недійсним з заявлених підстав (у зв`язку з відмовою банку від власних майнових вимог) через відсутність у правовідносинах між банком та вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) будь-яких майнових вимог банку. Крім того, суд апеляційної інстанції послався на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення від 23 січня 2017 року рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2016 року було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року.

Аргументи учасників справи

У травні 2017 року ПАТ «Банк Національний Кредит» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи, судами не в повній мірі оцінено наявні

в матеріалах справи докази, неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статтю 38 Закону та норми процесуального права - статті 60, 179 ЦПК України.

Відповідач не скористався правом подати заперечення на касаційну скаргу.

Рух справи

14 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 січня 2015 року між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Депозит різдвяний» № DF 1649/2014-1 строком на 25 місяців - з 06 січня 2015 по 21 січня 2017 року. Відповідно до умов договору, банк відкриває вкладнику депозитний рахунок, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 4 170 000,00 дол. США.

Згідно з пункту 2.3 депозитного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 11,5 % річних, а у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1,0 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (пункт 3.7 договору).

29 травня 2016 року сторони уклали договір про внесення змін до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» від 6 січня 2015 року

№ DF 1649/2014-1, в якому було погоджено нову редакцію пункту 3.7 депозитного договору, а саме: «У випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою 11,5 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку»; вказані зміни до договору набирають чинності з моменту його підписання.

29 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про дострокове розірвання депозитного договору без застосування штрафних санкцій.

За період з 06 січня по 29 травня 2015 року відповідач отримав суму вкладу

4 170 000,00 дол. США та проценти в сумі 137 302,14 дол. США.

З 08 червня 2015 року в ПАТ «Банк національний кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відповідно до постанови Правління Національного банку України № 358 від

05 червня 2015 «Про віднесення ПАТ «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит». Згідно з постановою Правління НБУ від 28 серпня 2015 № 563 розпочата процедуру ліквідації банку ПАТ «Банк національний кредит».

Уповноваженою особою Фонду у порядку статті 38 Закону проведено перевірку та виявлено, що договір про внесення змін від 29 травня 2015 до договору банківського вкладу «Депозит різдвяний» від 06 січня 2015 року

№ DF 1649/2014-1, який укладено між ПАТ «Банк національний кредит» та відповідачем, є нікчемним з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону. На адресу відповідача було направлено лист з проханням

в добровільному порядку повернути кошти.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним

у судовій практиці.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позов у цій справі заявлений на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону з тих мотивів, що банк, уклавши додаткову угоду до договору банківського вкладу (депозиту), згідно з умовами якої банк прийняв на себе зобов`язання сплатити вкладнику суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою

у випадку дострокового розірвання договору на вимогу вкладника, банк фактично відмовився від власних майнових вимог, оскільки це призвело до необґрунтованої виплати вкладнику грошових коштів у розмірі 125 362,81 дол. США.

У частинах другій, третій статті 38 Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі

№ 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) міститься висновок, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Банк просив на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону визнати недійсним правочин, посилаючись на встановлену законом його нікчемність, тому суди мали відмовили в задоволенні позовних вимог у зв?язку з тим, що вимога про визнання правочину нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Тому судові рішення в мотивувальній частині підлягають зміні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені частково без додержанням норм матеріального права. У зв`язку

з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені рішення змінити, виклавши їх мотивувальну частину

в редакції цієї постанови.

Оскільки Верховний Суд змінює оскаржені рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит», задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня

2017 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2017 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук