Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 756/14798/14-ц

провадження № 61-28449св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Спецбуденерго», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2017 року в складі судді: Шумейко О. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року в складі колегії суддів: Соколової В. В., Немировської О. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Спецбуденерго» (далі -ТОВ «БК «Спецбуденерго»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь 535 268,08 грн заборгованості за кредитним договором, у тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350 000,00 грн, прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145 385,79 грн, пеня - 39 882,29 грн, вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у листопаді 2013 року між банком та ТОВ «БК «Спецбуденерго» укладено договір про надання овердрафту, за умовами якого банк зобов`язався здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника в разі відсутності на ньому власних грошових коштів у межах встановленого банком ліміту. З моменту здійснення таких платежів банк вважається таким, що надав позичальнику кредит у формі овердрафт на суму здійснених банком платежів в межах ліміту. На дату укладення договору ліміт овердрафту становив 500 000,00 грн, плата за користування овердрафтом - 16,00% річних, овердрафт надається строком до 03 листопада 2014 року включно. В порядку забезпечення виконання умов договору про надання овердрафту, 04 листопада 2013 року між банком, ТОВ «БК «Спецбуденерго» та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договори поруки. У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «БК «Спецбуденерго» своїх зобов`язань за договором, утворилася заборгованість по договору про надання овердрафту у розмірі 535 268,08 грн.

Результати першого розгляду справи

Короткий зміст судових рішень судівпершої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року, позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «БК «Спецбуденерго» на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04 листопада 2013 року у розмірі 535 268,08 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що на момент подання позову порука ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважається такою, що припинена, у зв`язку зі спливом станом на 01 жовтня 2014 року шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред`явлення позову до поручителя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В своїй ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку щодо припинення поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з підстав передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки не звернули уваги та не надали належної оцінки змісту пункту 16 договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_1 , про встановлення строку дії договору у 5 років.

Результати нового розгляду справи

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

За наслідками нового розгляду справи ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «БК «Спецбуденерго» закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року, позов ПАТ «ВБР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» на підставі договору поруки від 04 листопада 2013 року заборгованість за договором про надання овердрафту від 04 листопада 2013 року, яка станом на 06 липня 2015 року складає 535 268,08 грн, у тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350 000,00 грн, прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145 385,79 грн, пеня - 39 882,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» на підставі договору поруки від 04 листопада 2013 року заборгованість за договором про надання овердрафту від 04 листопада 2013 року, яка станом на 06 липня 2015 року складає 535 268,08 грн, у тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350 000,00 грн, прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145 385,79 грн, пеня - 39 882,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь ПАТ «ВБР» судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у даному конкретному випадку кожен з поручителів поручився за боржника окремо за укладеним між кредитором та кожним з поручителів договором поруки, тому відповідальність кожного із поручителів перед кредитором є солідарною з боржником. Субсидіарного обов`язку поручителів перед кредитором у даному випадку немає, а тому заборгованість належить стягнути окремо з кожного відповідача на підставі статті 554 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 рокуОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подала касаційні скарги

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що суди попередніх інстанцій, неправильно застосували норми матеріального права, а саме, не врахували, що до спірних правовідносин належить застосувати вимоги статті 559 ЦК України. Не застосували та не надали обґрунтувань і відповідних мотивів відхилення правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2017 року у справі № 1256цс16, чим порушили норми процесуального права.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід ПАТ «ВБР» надійшли заперечення,в якому позивач просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, оскільки в договорах поруки встановлено строк припинення поруки, а тому до правовідносин, що склалися між сторонами, не застосовуються положення частини четвертої статті 550 ЦК України, на які посилається заявник.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано справу з суду першої інстанції та зупинено виконання рішень судів попередніх інстанцій до розгляду справи в касаційній інстанції.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 21 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судами встановлено, що 04 листопада 2013 року між ПАТ «ВБР» та ТОВ «БК «Спецбуденерго» укладено договір про надання овердрафту №MSBKOB3.187925.004, згідно з умовами якого банк зобов`язується здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника 2600.5.019544737, у разі відсутності на ньому коштів у межах встановленого банком ліміту. Ліміт овердрафту на дату укладення договору складав 500 000,00 грн, який надається терміном до 03 листопада 2014 року, зі сплатою 16 % річних за користування кредитом та сплатою комісії за встановлення ліміту в розмірі 1% від суми встановленого ліміту.

Згідно з пунктом 1.9 договору кредит у формі овердрафту надається в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісій обумовлені даним договором строки.

Відповідно до пункту 1.2 договору кредитування позичальника за методом овердрафт здійснюється банком у межах ліміту та строку, встановлених згідно з цим договором, з періодом безперервного користування овердрафтом не більше, ніж 30 календарних днів. Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувала заборгованість позичальника за овердрафтом.

За умовами пункту 3.1.4 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми овердрафту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення, при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 8.2 договору за порушення строків сплати процентів за користування овердрафтом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національно банку України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

В порядку забезпечення виконання умов договору про надання овердрафту 04 листопада 2013 року між ПАТ «ВБР», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РХ029031.145469.004. Того ж дня між ПАТ «ВБР», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № РХ029031.187915.001. За умовами цих договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поручилися перед банком за виконання ТОВ «БК «Спецбуденерго» зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків.

Згідно з пунктом 14 вказаних договорів поруки ці договори вступають в дію з моменту їх підписання і діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

За приписами пункту 16 договорів поруки порука за цими договорами припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання.

З 01 квітня 2014 року позичальник за договором про надання овердрафту має прострочену заборгованість з повернення кредитних коштів у сумі 350 000,00 грн та сплати процентів за користування кредитом.

07 квітня 2014 року банк звернувся до позичальника та поручителів з повідомленнями, в яких просив у строк до 15 квітня 2014 року, але не пізніше 7 календарних днів з дати одержання повідомлення, сплатити прострочену заборгованість та нараховану пеню за кредитним договором, яка станом на 07 квітня 2014 року становила 354 507,39 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 350 000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами - 4 502,55 грн, пеня - 4,84 грн.

Позичальник ТОВ «БК «Спецбуденерго», поручителі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказані повідомлення банку отримали, відповідно, 14 квітня 2014 року, 26квітня 2014 року, 28 квітня 2014 року, однак жодних дій, направлених на погашення заборгованості за кредитом не вчинили.

04 серпня 2014 року банк повторно звернувся до позичальника та поручителів з аналогічними повідомленнями про необхідність погасити прострочену заборгованість за кредитом.

23 жовтня 2014 року ПАТ «ВБР» звернулось з позовом до суду, надіславши позовну заяву разом з додатками поштою.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За приписами частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Судами встановлено, що сторони кредитних правовідносин визначили у договорах поруки строк припинення поруки, а саме: п`ять років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання. Окремо у пункті 14 договору поруки встановлено строк дії договору до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до договорів поруки, укладених банком з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивач має право звернутися до суду з позовом до поручителів протягом п`яти років з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Направивши 07 квітня 2014 року боржнику і поручителям повідомлення, в яких банк просив у строк до 15 квітня 2014 року, але не пізніше 7 календарних днів з дати одержання повідомлення, сплатити прострочену заборгованість та нараховану пеню за кредитним договором, позивач змінив строк виконання основного зобов'язання, який з врахуванням дати одержання позичальником (боржником за основним зобов'язанням) цього повідомлення (14 квітня 2014 року), настав 22 квітня 2014 року.

Оскільки з часу настання строку виконання основного зобов`язання (22 квітня 2014 року) і до пред`явлення ПАТ «ВБР» позову встановлений пунктом 16 договорів поруки п`ятирічний строк дії поруки не закінчився, суди першої і апеляційної інстанції обґрунтовано стягнули виниклу у позичальника заборгованість за кредитним договором з поручителів.

Доводи касаційної скарги про припинення договорів поруки на підставі, передбаченій другим реченням частини 559 ЦК України (якщо строк поруки у договорі не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя) і пунктом 14 договорів поруки, яким обумовлено, що ці договори вступають в дію з моменту їх підписання і діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, є неприйнятними, оскільки за пунктом 16 зазначених договорів порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання, а тому за таких умов належить застосовувати правило першого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, згідно з яким порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Порука не припинилась щодо будь-якої частини позики (тіла кредиту, процентів, комісії, пені) оскільки з дня укладення кредитного договору (04 листопада 2013 року) і до пред`явлення позову до суду (23 жовтня 2014 року), пройшло менше п'яти років, протягом якого діяла порука.

Суди попередніх інстанцій, встановивши порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, та відсутність підстав для припинення поруки, дійшли правильного висновку про стягнення цієї заборгованості з поручителів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення її без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки судом касаційної інстанції зупинялось виконання оскаржуваних судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій до закінчення касаційного розгляду справи, а за результатами цього розгляду зазначені судові рішення залишені без змін, їх виконання належить поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2017року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель