Справа № 487/3458/17
Провадження № 2/487/66/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/3458/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю транспортний засіб седан , марки Chery QQ 1.1. реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, напівпричіп номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, вантажний тягач марки DAF XF 95 430, номер НОМЕР_3 , 2000 року випуску, виділити відповідачу напівпричіп номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, вантажний тягач марки DAF XF 95 430, номер НОМЕР_3 , 2000 року випуску, та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі визначеної судом частки дійсної ринкової вартості, та Ѕ частку дійсної ринкової вартості т/з Chery QQ 1.1. реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що з 24.07.2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Під час проживання у шлюбі ними було набуте рухоме майно, яке знаходиться у власності відповідача, транспортний засіб седан, марки Chery QQ 1.1. реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, напівпричіп номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, вантажний тягач марки DAF XF 95 430, номер НОМЕР_3 , 2000 року випуску, виділити відповідачу полуп причеп номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, вантажний тягач марки DAF XF 95 430, номер НОМЕР_3 . Крім того, відповідач за період шлюбу перераховував спільні кошти на рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк». Усі транспортні засоби були придбані відповідачем у кредит, наданий ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому, нею була надана згода на придбання т/з Chery QQ 1.1. реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який, як стало їй відомо, без її згоди було відчужене відповідачем третім особам, а кошти витрачені на його особисті потреби. Посилаючись на норми Сімейного кодексу ст. 60, 61, 69,70, 71 СК України щодо спільного сумісного майна подружжя та рівності часток у спільному сумісному майні та на неподільність речі - рухомого транспорту, які використовуються відповідачем у його підприємницької діяльності та знаходяться у його особистому користуванні, просила про грошову компенсацію за її частку у спірному майні відповідно до його ринкової вартості.

Ухвалою від 03.07.2017 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою від 26.09.2017 року витребувані докази з Регіонального сервісного центру в Миколаївської області МВС України та ПАТ КБ «ПриватБанк».

20.10.2017 року надійшли докази з Регіонального сервісного центру в Миколаївської області МВС України.

30.10.2018 року надійшли докази з ПАТ КБ «ПриватБанк».

19.02.2019 року відповідач надав відзив на позову заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що транспортні засоби: напівпричіп ПП Latre номер НОМЕР_2 та DAF XF 95 430, номер НОМЕР_3 , були ним придбані до укладення шлюбу, а саме 05.05.2007 року та 20.09.2008 року відповідно,тому відповідно до ст. 60 СК не є спільним сумісним майном подружжя. Немає жодного доказу на підтвердження того, що т/з Chery QQ 1.1. реєстраційний номер НОМЕР_1 , набутий кимось із подружжя в період шлюбу або за спільні кошти. Також не надано доказів на підтвердження укладення будь-якого договору в період шлюбу та придбання спірних транспортних засобів за кредитні кошти будь-ким із подружжя. Зазначив, що ухвалою суду було витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» лише інформацію стосовно наявності у нього депозитних рахунків, проте банк в порушення ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» з власної ініціативи надано інформацію по депозитним, розрахунковим та кредитним рахункам клієнта банку. При цьому, банк, надаючи виписку по рахункам навіть не де персоніфікував дані про контрагентів ОСОБА_2 , що є порушенням банківської таємниці, у тому числі стосовно і третіх осіб. Вказаний доказ виписки по рахункам відповідача є недопустимим та відповідно до ст. 78 ЦПК України, судом не може бути взято до уваги. При цьому, виписки по рахункам є неналежними доказами з огляду на положення ст. 78 ЦПК України, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування.

22.02.2019 року представник позивач надав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

17.05.2018 року повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк».

26.11.2018 року ОСОБА_1 надала до суду уточнену заяву про поділ спільного майна подружжя, просила визнати за нею право спільної сумісної власності на Ѕ частку транспортних засобів: марки DAF XF 95 430, тип тз-вантажний сідловий тягач-Е, номерний знак НОМЕР_4 , 2000 року випуску, марки ПП, модель Latre тип тз напівпричіп-рефрижератор, номерний знак НОМЕР_2 , 1990 року випуску, стягнути на її користь грошову компенсацію в рахунок сплати Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки DAF XF 95 430, тип тз-вантажний сідловий тягач-Е, номерний знак НОМЕР_4 , 2000 року випуску, марки ПП, модель Latre тип тз напівпричіп-рефрижератор, номерний знак НОМЕР_2 , 1990 року випуску у розмірі 224060,32 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що 24.07.2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюбу. До укладення шлюбу відповідач придбав за кредитні кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» рухоме майно: DAF XF 95 430, тип тз-вантажний сідловий тягач-Е, номерний знак НОМЕР_4 , 2000 року випуску, вартістю 316238,63 грн. та марки ПП, модель Latre тип тз напівпричіп-рефрижератор, номерний знак НОМЕР_2 , 1990 року випуску вартістю НОМЕР_5 грн., а всього 448121,63 грн. Відповідно до листа від 13.10.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в період шлюбу на ім`я відповідача у банку були відкриті кредитні (карткові) рахунки, зокрема валютний рахунок в період 04.08.2008 по 07.10.2017 р.р., станом на 24.07.2009 року заборгованість за кредитом становила 36997,14 доларів США, кредит було погашено 21.04.2011 року та за вказані кредитні кошти були придбані транспортні засоби. На теперішній час шлюб між ними не розірвано, але вони проживають окремо один від одного та вона разом із дитиною вимушена наймати житло. Власником спірних транспортних засобів є відповідач та транспортні засоби перебувають лише у його користуванні. Посилаючись на норми Сімейного кодексу ст. 60, 61, 69,70, 71 СК України щодо спільного сумісного майна подружжя та рівності часток у спільному сумісному майні та на неподільність речі - рухомого транспорту, просила про грошову компенсацію за її Ѕ частку у спірному майні у розмірі 224060,82 грн.

18.12.2018 року відповідач подав відзив на уточнену позовну заяву, просив уточнену позовну заяву не приймати до провадження, а в задоволенні позову за первісним позовом відмовити. Посилаючись на те, що позивачка одночасно в уточненої позовної заяві змінила предмет і підстави позову, що не допускається, у зв`язку з чим суд повинен відмовити у задоволенні такої заяви. При цьому уточнена позовна заява є фактично новим позовом із своїм предметом та підставами та доказовою базою, яка також відрізняється від доказової бази первісного позову. Автомобілі DAF номерний знак НОМЕР_4 , та напівпричіп ПП, модель Latre номерний знак НОМЕР_2 , були придбані на товарній біржі до укладення ним шлюбу у першій половині 2007 року, тому не могли бути придбані за кредитні кошти отримані 04.08.2008 року. Вважає вказані транспортні засоби його особистим майном та позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вказані автомобілі є спільним сумісним майном подружжя як і на підтвердження укладення будь-якого договору у період шлюбу будь-яким із подружжя. Зазначив, що ухвалою суду було витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» лише інформацію стосовно наявності у нього депозитних рахунків, проте банк в порушення ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та приписів ухвали суду, з власної ініціативи надано інформацію по депозитним, розрахунковим та кредитним рахункам клієнта банку. Судом долучено до матеріалів справи лише виписку по депозитному рахунку, вказане свідчить по недопустимість доказів, на які посилається позивачка. При цьому, виписки по рахункам є неналежними доказами з огляду на положення ст. 78 ЦПК України, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування.

21.02.2019 року уточнену заяву ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, прийнято до провадження.

В судовому засіданні представник позивача уточнену позовну заяву підтримала, підтвердила викладені обставини, просила про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Позивач ОСОБА_1 з 24.07.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та позивач ставить питання про визнання рухомого майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ, з виплатою їй грошової компенсації за Ѕ частку у спільному майні.

Згідно ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі (як-то є автомобіль, виробниче обладнання), суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, ухвалою суду від 26.09.2017 року витребувані докази у ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині інформації стосовно наявності депозитних рахунків на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення вимог ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та приписів ухвали суду, з власної ініціативи надано інформацію по депозитним, розрахунковим та кредитним рахункам клієнта банку, без деперсоніфікування даних про контрагентів ОСОБА_2 ..

Судом долучено до матеріалів справи лише виписку по депозитному рахунку, інші надані докази, виписки по рахункам є неналежними доказами з огляду на положення ч.1 ст. 78 ЦПК України, як одержані з порушенням порядку, встановленого законом та подані не сторонами та не учасниками справи, в порушення вимог ч. 5 ст. 81 ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Регіонального сервісного центру в Миколаївській області №3/14-3238 від 10.10.2017 року, згідно витягу з РІІС «Автомобіль» за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби, зокрема DAF XF 95 430, тип тз-вантажний сідловий тягач-Е, номерний знак НОМЕР_4 , 2000 року випуску та марки ПП, модель Latre тип тз напівпричіп-рефрижератор, номерний знак НОМЕР_2 , 1990 року випуску.

DAF XF 95 430, тип тз-вантажний сідловий тягач-Е, номерний знак НОМЕР_4 , 2000 року випуску зареєстрований за ОСОБА_2 20.09.2008 року, як транспортний засіб ввезений з-за кордону; марки ПП, модель Latre тип тз напівпричіп-рефрижератор, номерний знак НОМЕР_2 , 1990 року випуску, придбаний на Товарній біржі.

Тобто вказані автомобілі були придбані відповідачем до реєстрації шлюбу з позивачем 24.07.2009 року.

Позивач посилалась на те, що вказані транспортні засоби були придбані відповідачем до реєстрації шлюбу, проте за кредитні кошти отримані ним ПАТ КБ «ПриватБанк», кредит вже був погашений під час шлюбу у 2011 році за рахунок коштів подружжя, станом на 24.07.2009 року заборгованість за кредитом становила 36997,14 доларів США, тому спірні транспортні засоби є спільним сумісним майном подружжя.

При цьому, позивачем суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що вказані вище транспортні засоби були придбані саме за кредитні кошти.

Посилання позивача, що відповідачем було укладено кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» суд не приймає до уваги.

Крім того, безпідставне посилання позивача на вимоги ч. 3 ст. 61 СК України, оскільки позивачем, крім власних тверджень, не надано доказів та не зазначено, який саме договір було укладено, ким саме із подружжя та яке майно внаслідок цього було набуто у спільну сумісну власність.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позивач не довів ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволені позовних вимог, судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 76, 80, 81 , 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в крокі порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 26.11.2019 року.