ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1488/19 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: договірна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2018 року ухвалене в складі головуючого судді Чередник В.Є. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

26 липня 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Київського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, щоміж ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 010/1156/82/0019547. Між АТ " Райффайзен Банк Аваль " та ПАТ "Комерційний Індустріальний Банк" (АТ "КІБ") було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до АТ "КІБ" перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 010/1156/82/0019547. 25.04.2017 р. між АТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір відступлення права вимоги №20170425, у відповідності до умов якого АТ «КІБ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «КІБ» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20170425 від 25.04.2017, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 26346,88 грн., з яких: - 26346,88 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0 - грн. - сума заборгованості за відсотками; 0 - грн. - сума заборгованості за пенею.

На виконання п. 2.7. Договору відступлення права вимоги, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі, АТ "КІБ" направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ". Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов'язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. З метою досудового врегулювання спору, у зв'язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору, Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов'язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 010/1156/82/0019547 в розмірі 26346,88 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

У своєму письмовому відзиві від 12.11.2018 р. представник відповідача адвокат Шовков О.С. позов не визнав.

На обґрунтування вказав, що 07.12.2010 р. між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та Відповідачем було укладено кредитний договір, в подальшому шляхом укладення договорів про відступлення права вимоги до Позивача нібито перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_4 у розмірі 26 346,88 грн. Однак, позивач не обґрунтував своє право вимоги на суму 26 346,88 грн. Позивачем не надано належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та їх розміру у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Позивачем не надані виписки по рахунках за договором, докази отримання Відповідачем грошових коштів в зазначеному чи якомусь іншому розмірі, не надано для огляду в судовому засіданні оригінали документів, копії яких долучені до позовної заяви. Позивачем надано лише копії доказів, які не є належним чином завіреними, зокрема не містять вказівки, що копія відповідає оригіналу, відсутні підпис уповноваженої особи та дата завірення копії. За таких умов надані Позивачем докази (копії документів) не можуть прийматись до уваги. Доводи Позивача про те, що на виконання п. 2.7 Договору відступлення права вимоги, згідно ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу Відповідача АТ «КІБ» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК ЄАПБ» - належним чином не підтверджені, докази відправлення цього повідомлення відсутні, а з наданої копії видно, що воно навіть не підписано будь-ким (оригінал), а копія не завірена. Також Позивач вказав, що з метою досудового врегулювання спору на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору з вимогою про погашення загальної суми боргу. При цьому позивач не надав доказів про надсилання цього Повідомлення.

Позивач не надав доказів на підтвердження отримання відповідачам суми кредиту та розрахунку заборгованості за кредитом у розмірі 26 346,88 грн. При цьому згідно п. 1.3 Кредитного договору №010/1156/82/0019547 від 07.12.2010 р., розмір ліміту кредитування складає всього 6 000 грн., а відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди та додатку №2 до Додаткової угоди сума поточного ліміту складає 10 500 грн. При аналізі наданого розрахунку очевидний висновок, що до вказаної Позивачем суму він врахував проценти за дозволеним та недозволеним овердрафтом, штраф чи пеню, страхові платежі, комісію. Доводи позову про збільшення поточного ліміту кредитування та пролонгації дії договору нічим не підтверджені, формула розрахунку процентів не названа. В наведені у розрахунку відсотки у розмірі 73,09%, 145,08%, 178,71% не обґрунтовані та не відповідають умовам договору щодо процентної ставки у розмірі 36,9%, п. 1.2 Кредитного договору, та 36% згідно додаткової угоди до Кредитного договору. Застосована Позивачем в розрахунку заборгованості процентна ставка не відповідає чинному законодавству. Відповідно, даний розрахунок очевидно некоректний, йому не можна брати до уваги. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що факт надання кредиту, його розміру, не підтверджений належними та допустимими доказами, керуючись положеннями чинного законодавства, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.68-69).

В судове засідання представники позивача не з'явилися, заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи у разі виникнення обставин, викладених в ст.280 ЦПК України (а.с.52, 65, 79).

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, 14.12.2018 р. представник відповідача подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.82).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Вказало, що відзив на позовну заяву не отримували, у зв'язку з чим не мало можливості скористатися своїм правом та надати відповідь на відзив. Згідно ст.53 ЦПК України, якщо суд прийшов до висновку що право вимоги заборгованості за кредитним договором відповідача не було відступне первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «КІБ» то рішення по справі могло безпосередньо вплинути на права та обов'язки АТ «Райффайзен Банк Аваль», проте суддею не було залучено до участі у справі ні АТ «Райффайзен Банк Аваль», ні АТ «КІБ» як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Звертає увагу суду, що кредитний договір №010/1156/82/0019547 від 07 грудня 2010 року укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем, договір факторингу, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «КІБ», а також договір факторингу №20170425 від 25.04.2017 року укладений між АТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, в силу ст.204 ЦК України у даному випадку діє презумпція правомірності правочину.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він не згодний з викладеними в апеляційній скарзі доводами, вважає оскаржене рішення суду першої інстанції законним, об'єктивним і справедливим, таким що не підлягає зміні чи скасуванню, і просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Вказав, що апеляційна скарга ймовірно підписана факсиміле, а не оригіналом підпису, тому є не підписаною належним чином, внаслідок чого є підстави для закриття апеляційного провадження у справі згідно ч. 2 ст. 362 ЦПК України.

Зазначив про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту, позовні вимоги позивача належним чином не доведені. Судом першої інстанції досліджено всі надані Позивачем докази, надано їм правильну оцінку. У кредитному договорі, у заяві-анкеті, ані в жодному іншому документі немає відмітки про отримання Відповідачем кредитної картки та грошових коштів. Заява-анкета підтверджує лише намір відповідача отримати кредитну картку, а не факт її отримання. У наданих Позивачем Тарифах кредитної картки вказано, що тариф за випуск картки складає 120 грн., однак доказів про сплату цих коштів, що могло бути підставою для надання кредитної картки, Позивачем не надано.

Вказав, що розрахунок Позивача не відповідає змісту позовних вимог про стягнення лише основної заборгованості, є необґрунтованим, одностороннім і внаслідок цього не достовірним документом. Він не відповідає положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» стосовно первинним бухгалтерським чи зведеним обліковим документам, пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, згідно якого виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Послався на те, що надані Позивачем не посвідчені копії документів, за відсутності їх оригіналів не є належними і допустимими доказами. Такі докази не відповідають вимогам п.п 2, 5 ст. 95 ЦПК України. Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду України № 161/16891-15 від 30.01.2018 банк зобов'язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також зазначив, що Позивач не довів факт надсилання Відповідачу Повідомлень про відступлення права вимоги та про досудове врегулювання спору.

Аналіз розрахунку суми позову свідчить про те, що був перевищений ліміт кредитування, а відповідач порушив положення п. 3 ст. 1056-1 ЦК України про заборону кредитору змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, що має наслідком нікчемність таких дій. Крім того, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитором самостійно, не був дотриманий передбачений ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України порядок такої зміни. Внаслідок цього застосовані Позивачем в розрахунку заборгованості процентні ставки 73,05%, 145,08 %, 178,71 % та інш. - не відповідають вказаним нормам матеріального права.

Позивач не довів наявність у нього права вимоги для стягнення вказаної у позові заборгованості, оскільки не надав до справи Додаток 1 до договору відступлення права вимоги, де згідно до п. 2.1 вказаного Договору мають бути зазначені перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості Боржника на дату підписання Договору. Надана до апеляційної скарги копія Додатку 1 до Договору (попередній реєстр боржників) не завірена, оскільки має лише факсиміле підпису, без зазначення поважних причин для ненадання цього нового доказу до суду першої інстанції, зазначена у ньому сума заборгованості не відповідає сумі позову. Наданий до суду апеляційної інстанції реєстр боржників є неналежним доказом, дата його складання є пізнішою від дати укладення договору відступлення права вимоги, його зміст він не відповідає формі Додатку № 2. Також Позивач не надав доказів на підставі яких ПАТ «КІБ» отримав право грошової вимоги до відповідача від первинного кредитора, ПАТ №КБ «Райффайзен банк Аваль», у зв'язку з цим не можливо встановити можливість набуття Позивачем від ПАТ «КІБ» права вимоги за договором № 20170425 від 25.04.2017.

Доводи скарги про те, що суд не сприяв позивачу при розгляді справи є необґрунтовані. Посилання Позивача на те, що він не отримав письмовий відзив Відповідача на позов є безпідставними, оскільки згідно до наданих Відповідачем до суду доказів - він направив свій відзив на вказану у позові юридичну адресу Позивача. Відповідач не вказав у скарзі, які саме докази суд не дослідив та не надав їм оцінки, тому ці доводи скарги є необґрунтованими.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «ЄАПБ»» наполягає на доводах скарги та відхиляє наведені у відзиві на апеляційну скаргу доводи, за їх необґрунтованістю.

Вказав, що представник Відповідача не надав доказів на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача.

Зазначив, що апеляційна скарга, з огляду на те, що справа, з врахуванням ціни позову, є малозначною, була підписана представником Позивача - генеральним директором ТОВ «ФК «ЄАПБ»», який діє на підставі статуту та наказу № ФК 125-к від 02.07.2014.

Дії Відповідача свідчать про те, що кредитні кошти були нею отримані. Так відповідно до п.п. 2.3 пункту 2 Кредитного договору № 010/1156/82/0019547 з моменту здійснення кредитором страхових платежів відповідно до Договору страхування - Кредитор вважається таким, що надав Позичальнику кредит на суму здійснених Кредитором платежів. 07.12.2010 між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя»», ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_4 був підписаний Договір добровільного страхування життя (копія Договору страхування додається). Від Відповідача не надходило заяв про розірвання чи невиконання умов Кредитного договору чи претензій. Натомість Відповідач звертався до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» для підписання додаткової угоди для збільшення кредитного ліміту та підписання нового договору добровільного страхування життя, як вбачається з матеріалів справи. Самі такі дії Відповідача свідчать про отримання нею кредитної картки, а з розрахунку заборгованості, доданої до позовної заяви, вбачається, що Відповідач активно нею користувалася.

Позивач вважає, що наданий до матеріалів справи розрахунок є належним доказом заборгованості. При цьому представник Відповідача помилково вважав, що у розрахунку вказані підвищені проценти, насправді ці суми є гривнями. Умови договору про процентну ставку у розмірі 36,9% згідно до п. 1.2 Кредитного договору та 36% згідно з додатковою угодою до кредитного договору не були порушені.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, - боржник, який не отримав повідомлення про передачу вимоги іншій особі, не звільняється від обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Звернув увагу, що всупереч положенням ст. 1082 ЦК України відповідач не звертався до ТОВ «ФК «ЄАПБ»» з вимогою про надання доказів відступлення права вимоги та зовсім не цікавився своєю заборгованістю. Відповідач не виконує умови договору ні первинному, ні новому кредиторові.

На підтвердження легітимності наданих до суду копій документів послався на п.п. 2 п. 10 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом МЮ України від 18.06.2015 за № 1000/5, зареєстрованого в МЮ України 22.06.2015 за № 736/27181, установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

Враховуючи, що оригінали Договору відступлення права вимоги № 114/33, разом з додатками до нього знаходяться безпосередньо у сторін договору - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ», ТОВ «ФК «ЄАПБ»» не мало можливості надати до суду першої оригінал або належним чином посвідчену копію цього Договору, тому Позивач просить залучити до матеріалів справи і взяти до уваги новий доказ - належним чином засвідчену копію вказаного Договору відступлення права вимоги № 114/33, які є достатнім доказом переходу права грошової вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «КІБ» за кредитним договором № 010/1156/82/0019547, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Відповідачем, а копія витягу з Договору відступлення права вимоги № 20170425 від 25.04.2017, яка була долучена Позивачем до позовної заяви та Апеляційної скарги, є у свою чергу достатнім доказом переходу права грошової вимоги від ПАТ «КІБ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ»» за кредитним договором № 010/1156/82/0019547, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 Крім того, про фактичне переуступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ»» свідчить наявність у позивача всіх документів кредитної справи ОСОБА_4 тощо. Копії всіх цих документів додавалися представником позивача до позовної заяви.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення відповідає у повній мірі.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У відповідності до ст.95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом . Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством . Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

07.12.2010 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №010/1156/82/0019547 від 07.12.2010 року, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 6000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.6-8).

19.12.2012 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 010/1156/82/0019547 від 07.12.2010 р., відповідно до якої розмір поточного ліміту Кредиту на дату початку кредитування складає 10500 грн., в подальшому встановлюється та визначається відповідно до ст. 10 Договору (а.с.13-15).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надані Позивачем на підтвердження позову докази не є належними, допустимими і достатніми для підтвердження заборгованості відповідача за кредитним договором, а також - дійшов висновку про недоведеність отримання ПАТ «КІБ» від ПАТ «Райффайзен банк Аваль» права вимоги до Відповідача у зобов'язанні за кредитним договором № 010/1156/82/0019547 від 07.12.2010р., укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та Відповідачем. Останній факт свідчить про недоведеність наявності у ПАТ «КІБ» права вимоги за вказаним договором кредиту, що унеможливлює передачу цього права від ПАТ «КІБ» до ТОВ «ФК «ЄАПБ»» на підставі договору відступлення права вимоги № 20170425, укладеного між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ»». Суд також послався на те, що Позивач не надав Додаток 1 до договору відступлення права вимоги від 25.04.2017, укладеного між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якому згідно до п. 2.1 вказаного договору повинний був наведений перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості Боржника на дату підписання Договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором(провадження № 61-517св18) банк зобов'язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми позову є аналітичним, а не зведеним, документом, який не був погоджений з відповідачем, і не підтверджений вищевказаними належними і допустимими доказами - бухгалтерськими документами, таких документів позивач без поважних причин не надав до суду першої та апеляційної інстанції, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за договором кредиту та її розмір, вказаний у розрахунку.

25.04.2017 р. між ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги №20170425 у відповідності до умов якого ТОВ «Комерційний Індустріальний банк » відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні Первісному кредитору прав вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (а.с.23-24).

Крім того, п.2.1. вказаного договору встановлено, що перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання Договору зазначенів Додатку 1 до договору.

Однак в якості доказів такий додаток до договору до суду першої інстанції не був наданий.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перелік можливих доказів та вимоги стосовно їх належності, допустимості, достовірності і достатності передбачені у ст.ст. 76-80 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно наданого витягу з реєстру боржників до договору відступлення право вимоги № 20170425 від 25.04.2017 року, який був укладений між ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» та позивачем по справі вбачається, що у якості боржника зазначено ОСОБА_4, вказаний номер кредитного договору - 010/1156/82/0019547 та загальна сума заборгованості 26346,88 грн.

Також, у вказаному витягу зазначено, що його сформував представник позивача, він є не належним чином посвідченою копією первинного документу і тому його дійсно не можна вважати належним і достовірним доказом на підтвердження отримання позивачем права вимоги за Договором відступлення права вимоги, який за своїм змістом відповідає істотним умовам договору факторингу, ст. 1077 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

В матеріалах справи наявні копії повідомлення ПАТ «КІБ» від 12 травня 2017 року на адресу ОСОБА_4 про те, що 25 квітня 2017 року всі права вимоги Банку до ОСОБА_4 за кредитним договором № 010/1156/82/0019547 від 23 листопада 2010р. (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), отримані Банком на підставі договору відступлення права вимоги, укладеному Банком з АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 114/33 від 25.04.2017, були відступлені ТОВ «ФК «ЄАПБ»» на підставі Договору відступлення права вимоги № 20170425 від 25 квітня 2017 року (а.с. 26). Позивач також надав до суду першої інстанції копію повідомлення директора з операційних питань ТОВ «ФК «ЄАПБ»» на адресу ОСОБА_4 про те, що у відповідності до ст.ст. 1077, 1080, 1082 ЦК України на підставі договору факторингу № 20170425 від 25.04.2017, укладеного з ПАТ «КІБ», ТОВ «ФК «ЄАПБ»» було отримано право вимоги її заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, відсотків (процентів) за користування кредитом, комісії, неустойки, штрафні санкції та інші можливі платежі за Кредитним договором № 010/1156/82/0019547 від 23 листопада 2010 року. У повідомленні вказано про розмір її заборгованості за вказаним Кредитним договором станом на 25 квітня 2017 року на суму основної заборгованості 26346,88 грн., а також - вимога сплатити суму заборгованості у вказаному розмірі за наведеними у повідомленні банківськими реквізитами (а.с. 27).

Однак, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження відправлення на адресу відповідача зазначених повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього

Виходячи з наведених норм ст.ст. 83, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає наданий до апеляційного суду ТОВ « Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» витяг з реєстру боржників та акту приймання-передачі документації а договором відступлення права вимоги №20170425 від 25.04.2017 року, оскільки апелянтом не було доведено, що у нього не було процесуальної можливості вчасно подати ці докази до суду першої інстанції у встановленому законом порядку та строки (а.с.116-132).

Як вбачається з матеріалів справи, суд належним чином викликав представника позивача для участі у судових засідання (а.с.48,51,57,58,76,77,78). При цьому представник позивача неодноразово просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення,05.10.2018 року (а.с.52,79).

Що стосується наданої представником ТОВ «ФК «ЄАПБ»» 11.02.2019 до суду апеляційної інстанції разом з відповіддю на скаргу копію договору відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року, укладеного між ПАТ «Равффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ», та додатку до нього, то зі змісту цього нового доказу, який позивач не зміг вчасно надати до суду першої інстанції з огляду на те, що він не був стороною цього договору, не вбачається, що на підставі цього договору було передано право вимоги за вищевказаним кредитним договором № 010/1156/82/0019547 від 23 листопада 2010 року. Доданий до цього договору додаток має такий вигляд, що його зміст не можливо прочитати, тобто він не відповідає вимогам ст. 77 ЦПК України щодо належності доказів (а.с. 185-193).

Таким чином, оскільки оскаржуване рішення ухвалене із дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2018 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.