Номер провадження: 22-ц/813/2471/19
Номер справи місцевого суду: 520/4200/18
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, ухваленого під головуванням суддіПетренко В.С., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування якої зазначили, що 10.11.2015 року Київським районним судом м. Одеси у справі №2-3260/10 були видані виконавчі листи про солідарне стягнення з них, як боржників грошової суми на користь стягувача, за якими виконавцем відкриті виконавчі провадження, що перебувають у стадії виконання, а саме: про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 590561,09 грн., ВП №55972337; про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 588 584,09 грн., ВП №50665484. У вказаних виконавчих провадженнях на все їх майно накладено арешти, а також постановлено стягнути з них суми виконавчих зборів.

Проте, на думку заявників, наявність діючих виконавчих листів та виконавчих проваджень, а також арешти та стягнення, що накладені виконавцем, є протиправними і порушують їх права, в зв`язку з чим, просили суд визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий лист №2-3260/10 від 10.11.2015 року; виконавчий лист №2-3260/10 від 10.11.2015 року; зобов`язати Другий Київський ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанови про закінчення виконавчих проваджень №55972337, №50665484 в яких зазначити про зняття арешту з майна та коштів боржника та скасування стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню задоволена частково. Визнаний виконавчий лист №2-3260/10, виданий 10.11.2015 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» грошової суми у розмірі 590 561,09 грн., таким, що не підлягає виконанню. Визнаний виконавчий лист №2-3260/10, виданий 10.11.2015 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» грошової суми у розмірі 588 584,09 грн., таким, що не підлягає виконанню. В решті вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви в повному обсязі, посилаючись на те, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права на підставі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»зазначає, що ухвала винесена без всебічного дослідження доказів по справі, а висновки суду про те, що борг згідно рішення апеляційного суду Одеської області був погашений у повному обсязі не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначає, що відповідачі повністю і добровільно виконали своє зобов`язання перед апелянтом, що ним не було спростовано, тому у суду першої інстанції були всі підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів під головуванням судді Комлевої О.С.

Ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» прийнята до провадження та справа призначена до розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по листопад 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 700 справ.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала справа №2-3260/10 за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення №7860 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення №7860 ВАТ «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку 548 857 грн. 78 коп., а також на користь держави стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожної. В решті вимог відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Договір про іпотечний кредит № 1651, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії - філія Одеське міське відділення №7860 ВАТ «Державний ощадний банк України» - начальника відділу кредитування Халяпіної Н.М. та ОСОБА_1 17 жовтня 2007 року розірвано. Стягнуто з ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 8,5 грн. В решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.05.2011 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Одеси задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2010 року скасовано. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість в розмірі 588 584 грн. 09 коп., а також на користь держави судовий збір в розмірі 1 700 грн. та ІТЗ в розмірі 277 грн. У позові ОСОБА_1 про розірвання договору № 1651 від 17 жовтня 2007 року відмовлено.

На виконання рішення Київським районним судом м. Одеси були видані відповіді виконавчі листи.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2013 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила на « ОСОБА_1 ».

Постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Полякова О.Г. від 14.03.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП №55972337 з виконання виконавчого листа №2-3260/10, виданого 10.11.2015 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 590561,09 грн.

Постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. від 29.03.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №50665484 з виконання виконавчого листа №2-3260/10, виданого 10.11.2015 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 588584,09 грн.

Разом з тим, згідно листа ПАТ «Державний ощадний банк України» філія - Одеське обласне управління від 24.11.2016року за №28/01-3/1651/19113, 17 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Одеське обласне управління - Халяпіної Н.М. та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №1651. За умовами договору позичальник отримав грошовий кредит у сумі 463 420,00 грн., строком до 17 жовтня 2027 року під 14 % річних. На засіданні кредитного комітету Філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 04.11.2016, погоджено реалізацію квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 31,7кв.м., за суму не менш ніж 600 000 грн.

Згідно квитанції №207089102 від 25 листопада 2016року, оригінал якої було оглянуто судом у судовому засіданні 19.09.2018 року, ОСОБА_1 сплатила на користь Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» м. Одеса 600 000,00 грн., призначення платежу - сплата боргу за кредит згідно договору №1651 від 17.10.2007 року.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що боржниками було виконане рішення апеляційного суду Одеської області від 25.05.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість в розмірі 588 584 грн. 09 коп.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, норма ч. 2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Згідно п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання, ПАТ «Державний ощадний банк України» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, які у подальшому, було стягнуто за рахунок переданого в іпотеку майна.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом вірно зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав несвоєчасно, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати одержання вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018року у справі №310/11534/13-ц, яку суд враховує під час вирішення справи.

Таким чином, судом вірно зазначено, що сума заборгованості за кредитним договором була зафіксована рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.05.2011року, яке було виконане боржниками.

У подальшому, після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області 25.05.2011 року, банк має право звернутись до суду із відповідним позовом та в межах іншої справи вирішувати питання про подальше нарахування відсотків, пені, тощо.

З урахуванням викладеного, оскільки боржниками було виконане рішення апеляційного суду Одеської області від 25.05.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» кредитної заборгованість в розмірі 588 584 грн. 09 коп., тобто обов`язок боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній повністю, виконавчі листи підлягають визнанню таким, що не підлягають виконанню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про те, що ухвала винесена без всебічного дослідження доказів по справі, а висновки суду про те, що борг згідно рішення апеляційного суду Одеської області був погашений у повному обсязі не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки боржники виконали рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплатили на користь Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Одеса 600 000,00 грн. борг за кредит, згідно договору №1651 від 17.10.2007 року, що підтверджується квитанцією №207089102 від 25 листопада 2016 року, що було підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду представником Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», який зазначив про отримання Банком вказаних грошових коштів.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - залишити без задоволення.

УхвалуКиївського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра