Провадження № 2/760/6728/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 листопада 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що позивач є власником 2/3 частин квартири

АДРЕСА_2 , зареєстровано троє осіб:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, однак з 2002 року по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється. Також вказує на те, що відповідач за останні п`ять років не з`являлась в Україні, що підтверджується відповіддю від 21.05.2019 на адвокатський запит 70/2 від 11.05.2019, наданий Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Оскільки відповідач не проживає за вищевказаною адресою, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за неї. Також не є можливим призначення позивачу та отримання від держави житлової субсидії, чим на думку позивача порушуються її права, тому остання звернулася до суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачем у справі суду не було подано відзив на позов або будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В судовому засіданні постановлена усна ухвала суду про заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала позивач.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності від 01.03.1994, посвідченого П`ятою Київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить право власності на 1/2 частку в спільному майні набутому подружжям під час шлюбу, а саме квартири, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 72,5 кв. м, в тому числі жилою площею 44,0 кв. м.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого П`ятою Київською державною нотаріальною конторою 01.03.1994, вбачається, що спадкоємцями майна ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 є в рівних частках кожен:

- його дружина - ОСОБА_1 ;

- діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що станом на 10.04.2019 у вищевказаній квартирі зареєстровано троє осіб.

З копії адресної довідки від 10.10.2014 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована 13.05.1994 за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно наданого позивачем акту не проживання особи за місцем реєстрації від 05.06.2019 встановлено факт, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 2002 року не проживає.

З копії відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.05.2019 вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних не виявлено та зазначено, що відповідно до пункту 29 Положення інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років.

21.11.2019 до суду надана відповідь Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", відповідно до якої згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" за адресою в АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 (рос ОСОБА_7 мова) на підставі довідки ЖСК "Медик-1" №26 від 11.09.1992.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджувала, що її донька з 2002 року по даний час в вказаній квартирі не проживає та не з`являється.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно з нормою ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно ч.1, ч.2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до норми ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч.2 ст.353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, ст.ст.316-319 ЦК України), то власник на підставі ст.391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.

Зважаючи на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в силу вимог ст.ст.319, 321 ЦК України відповідач не втратила право власності на вказану квартиру.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, таким чином положення ч.2 ст.405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №647/1683/15-ц).

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 319-321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.5, 12, 13, 81, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя - Г.О. Козленко