Справа № 132/4120/18
Провадження № 22-ц/801/396/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 рокуСправа № 132/4120/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

з участю секретаря судового засідання - Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 цивільну справу № 132/4120/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Аліменка Ю.О. у залі суду,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що до 23 липня 2011 року вона та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5, який проживає з нею та перебуває на її утриманні.

У даний час ОСОБА_5 є повнолітнім, навчається в Гущинецькому вищому професійному училищі на денній формі навчання і не перебуває на повному державному утриманні, у зв?язку з чим вона несе витрати на проїзд сина до місця навчання, одяг, харчування, підручники тощо. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має таку можливість, оскільки отримує пенсію та працює водієм служби таксі, що дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Також зазначила, що самостійно утримувати сина, який продовжує навчання вона не має можливості.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання у розмірі ј частини його заробітку (доходу) і до закінчення ним навчання, а саме до 30 червня 2019 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 листопада 2018 року і до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2019 року, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_5 продовжує навчання та у зв?язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати таку допомогу у заявленому позивачем розмірі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене у справі судове рішення в частині розміру аліментів змінити та стягувати з нього аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання, а саме до 30 червня 2019 року, але не довше ніж до досягнення сином двадцятитрирічного віку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено вимоги статей 198, 199 СК України та зроблено висновок, що не відповідає обставинам справи.

Так, суд без наведення відповідних мотивів дійшов помилкового висновку про його фінансову спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки єдиним джерелом його доходу є пенсія, на його утриманні також перебувають дружина, яка має інвалідність третьої групи, малолітній син, а також непрацездатна матір.

Крім того, позивачем не доведено суму витрат, які вона несе у зв?язку з навчанням сина.

При цьому відповідач погоджується сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1 000 грн. щомісячно, що встановить справедливий баланс між захистом прав сина, який продовжує навчання та обов?язком відповідача по сплаті аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказувала на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та надав належну правову оцінку доказам у справі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 в судове засіданні не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03 лютого 1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2011 року (а.с. 16).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 01 березня 2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягувалися аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2011 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 досяг повноліття і продовжує навчання в Гущинецькому вищому професійному училищі по спеціальності «тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва» на денній формі навчання і не перебуває на повному державному утриманні. Термін навчання з 01 вересня 2015 року до 30 червня 2019 року, що підтверджується довідкою від 30 жовтня 2018 року № 282 (а.с.3).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 3853 від 16 листопада 2018 року, ОСОБА_4 з 22 червня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 19, 45).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданого Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 29 вересня 2018 року, ОСОБА_4 29 вересня 2018 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, про що складено відповідний актовий запис № 142 (а.с. 25).

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 43).

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житловик» від 03 січня 2019 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 44).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв'язку із чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Так, СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пред'являючи позов, позивач зазначала, що їхній син ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись зокрема на витрати, пов'язанні з навчанням, харчуванням, проживанням та витратами на проїзд.

У відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на матеріальне становище, вказував на неспроможність надавати допомогу синові у заявленому позивачем розмірі. Натомість, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання.

Встановивши, що ОСОБА_5 досяг повноліття, продовжує навчання, перебуває на утриманні матері, суд першої інстанції, з урахуванням принципу диспозитивності при визначенні способу стягнення аліментів, правильно виходив з того, що відповідач зобов'язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, які підлягають сплаті з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років, одружений, на утриманні має малолітнього сина.

При цьому, визнаючи обов'язок по утриманню сина, який продовжує навчання, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно до закінчення ним навчання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Посилання позивача на те, що відповідач працює водієм служби таксі і отримує дохід, який є достатнім для сплати аліментів у заявленому розмірі не підтверджено належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання є завищеним.

З урахуванням наведеного, положень статей 198-200 СК України, зважаючи на право повнолітнього сина, який продовжує навчання, на утримання від батьків, виходячи з обов?язку надання такої допомоги обома батьками, розмір присуджених до стягнення з відповідача аліментів слід зменшити до 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення сином навчання, а саме до 30 червня 2019 року, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

При цьому доводи заявника про перебування на його утриманні дружини, яка є особою з інвалідністю третьої групи та непрацездатної матері, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачем не доведено, що через наявність інвалідності ОСОБА_7 позбавлена можливості працювати.

Разом з тим, матір відповідача отримує пенсію та доказів перебування її на утриманні сина матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні питання про стягнення аліментів суд допустив порушення матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає зміні.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням розміру стягнутих аліментів, тому понесені ОСОБА_4 витрати за подання апеляційної скарги в сумі 352,47 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жительки АДРЕСА_2, аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13 листопада 2018 року до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2019 року, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Витрати, понесені ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги в сумі 352,47 грн. компенсувати за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий /підпис/ В. В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С. К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий В. В. Оніщук