22-ц/804/3199/19
221/2535/18

Єдиний унікальний номер 221/2535/18
Номер провадження 22-ц/804/3199/19
Головуючий у 1-й інстанції Безрук Т.В.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є..

за участю секретаря Єфремової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк`на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

25квітня 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування якого зазначив, що відповідно до Договору б/н від 13.06.2008 року банк, назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов`язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, Умовами та правилами надання банківських послуг. У порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 117000,00 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 9477 грн. 42 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 107522 грн. 58 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп..

Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 червня 2019 року заявлені вимоги позивачем задоволені в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 загальний розмір заборгованості 117000,00 грн., з яких заборгованість за кредитом 9477,42 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 107522,58 грн., та судовий збір у розмірі 1762,00 грн..

Не погодившись із постановленим заочним рішенням представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Байрачний О.І. подав заяву про його перегляд, яка ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 03 липня 2019 року була задоволена, заочне рішення суду від 13 червня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 17 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за договором № б/н від 13.06.2008 року в сумі 9477,42 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що анкета - заява, яка підписана відповідачем не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру процентів за користування кредитом та розміру неустойки, виду кредитної картки, тому задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення тіла кредиту. Решта позовних вимог необґрунтована, тому підстави для їх задоволення відсутні.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник позивача АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Волноваськогорайонного суду Донецької області від 17 вересня 2019 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині залишити рішення без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовивши у стягненні відсотків по кредиту, суд першої інстанції допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією та наніс фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків з причини їх не зазначення кредитором у заяві, підписаній відповідачем, та визнав витяги з Умов та Правил надання банківських послугта Тарифів такими, що не є складовою кредитного договору, через відсутність на них підпису відповідача. Проте, вказаний висновок суду спростовується матеріалами справи, а саме в заяві, підписаній відповідачем, вказано, що вона бажає отримати кредитну картку з лімітом в сумі 2000 грн. з базовою відсотковою ставкою за користування кредитом 1,9% в місяць (22,8% річних на залишок заборгованості). Окрім заяви відповідач підписала довідку про умови кредитування, де зазначена таж сама відсоткова ставка. Посилання в рішенні на позицію Верховного Суду висловлену Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року є помилковим, оскільки вона стосується інших правовідносин.

Відповідач ОСОБА_1 скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу в якому зазначила, що вона підписувала заяву лише в частині де зазначено про отримання кредитної картки та пін коду до неї. Розділ заяви, де зазначено базову відсоткову ставку вона не підписувала. Довідка про умови кредитування не є складовою підписаного нею договору, тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв цю довідку до уваги. Наявний в справі розрахунок заборгованості не є обґрунтованим, оскільки в ньому враховані змінені в односторонньому порядку відсотки, які не були з нею узгоджені. Рахунок здійснено поза межами строку дії кредитної картки, термін дії якої скінчився 04.2015 року. Враховуючи , що позивач звернувся до суду 25.04.2018 року строк позовної давності сплив, наслідки якого вона просила застосувати суд першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, як наслідок висновки зроблено з порушенням вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 2000,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.12).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором утворилась станом на 28.02.2018 року в розмірі 117000,00 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 9477 грн. 42 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 107522 грн. 58 коп. (а.с.6-10).

Висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача тіла кредиту ніким не оскаржуються, а тому не перевіряються.

Внаслідок відсутності доказів узгодження відсоткової ставки між сторонами, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову в частині стягнення нарахованих відсотків.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Із заяви, підписаної відповідачем 13.06.2008 року вбачається, що вона погодилась з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з якими вона в письмовому вигляді ознайомилася.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 13.06.2008 року крім заяви про отримання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в якій зазначено, що тип кредитної лінії - поновлювальний, валюта карткового рахунку гривня, базова відсоткова ставка в місяць -1,9%, комісія за кредитне обслуговування(щомісячна) 1% на залишок заборгованості, непогашеної на протязі пільгового періоду, та таке інше.(а.с.13)

Посилання відповідача, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не є складовою кредитного договору колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вказана довідка за змістом фактично є нічим іншим як Тарифами кредитування.

Відповідач не надала доказів, того що Тарифи з якими вона була ознайомлена під час підписання заяви про отримання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» мали інший вигляд або зміст, а також не довела, що вона вказану довідку не підписувала.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Як вже зазначалося кредитний договір було укладено 13 червня 2008 року, термін дії картки за № НОМЕР_1 скінчився 04/15, тобто квітень 2015 року, а до суду позивач звернувся 25 квітня 2018 року. (а.с.12, 53)

В заяві про перегляд заочного рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 червня 2019 року представник відповідача ОСОБА_4 заявив про застосування строку позовної давності, зазначивши, що оскільки позивач звернувся до суду 25.04.2018 року, після спливу терміну дії картки 04/15, він має право на стягнення заборгованості по процентам за період три роки до звернення до суду. Зазначений термін повинен бути обмежений строком дії кредитного договору, закінчення якого співпадає зі строком дії кредитної картки, тобто позивач має право на стягнення відсотків за період з 25.04.2015 року по 30.04.2015 року.(а.с.49-52)

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із позицією представника відповідача з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Під поняттям позовна давність, відповідно до ст. 256 Цивільного Кодексу України (далі ЦК), розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Згідно положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом установлено, що між сторонами справи було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з визначеним кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, та зобов`язанням позичальника погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту. Останній платіж відповідачем було здійснено 18.10.2014 року, при чому на вказану дату відповідач вже мала заборгованість як по тілу кредиту так і по відсоткам, тобто у кредитора вже виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості, проте банк пред`явив позов лише 25.04.2018 року.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік), вона діє до останнього календарного для вказаного місяця.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем ОСОБА_1 відповідає строку дії карти, тобто сплинув в квітні 2015 року, то з вказаного часу право позивача АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

З урахуванням викладеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками по кредиту в розмірі 30,01грн.(9477,42 грн.(борг за тілом кредиту) х 1,9% : 30 днів х5 днів : 100%), нараховані за період з 25.04.2015 року(три роки з дати звернення до суду) по 30.04.2015 року (дата закінчення дії картки) з урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки 1,9% в місяць.

Колегія суддів не може погодитися з розрахунком, наданим в судовому засіданні представником позивача, проведеним за первинною відсотковою ставкою на суму 5069,19грн. за період з 01.01.2013 року по 30.04.2015 року, так як вказаний період не відповідає терміну за який позивач має право стягнути відсотки з урахуванням строку позовної давності.

Крім того, представник позивача, наполягаючи на задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, заявила клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про кількість карток отриманих відповідачем за кредитним договором, а саме карток з терміном дії з 27.09.2013 по 01/16 за номером 310972 та з 22.08.2019 по 08/23 за №338713.

Оглянувши вказані докази, колегія суддів відмовила у задоволенні заявленого клопотання з причини, відсутності доказів, що відповідач зазначені картки дійсно отримувала та користувалася ними, бо з роздруківки про рух коштів по її рахунку за період з 01.01.1999 по 16.10.2019 року факту користування зазначеними картками не вбачається, крім того надані докази не були предметом дослідження судом першої інстанції.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір за подачу позову в розмірі 1762,00 грн., а при подачі апеляційної скарги в розмірі 2643,00грн., з урахуванням положень ст.141 ЦПК України позивач має право на відшкодування відповідачем понесених витрат пропорційно розміру задоволених вимог тобто в сумі 357,95грн.

. Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2019 року.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 вересня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1Д, 0) заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 30(тридцять) гривень 01копійку.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 17 вересня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 0) судовий збір у сумі 357(триста п`ятдесят сім) гривень 95 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.І. Биліна

Судді М.Ю. Лопатіна

Є.Є. Мальцева