19.11.2019 Єдиний унікальний номер 205/2410/17
Провадження № 2/205/140/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Далакян Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватній нотаріус ДМНО Гуніна І.О., приватний нотаріус ДМНО Крєтова Н.Б. про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20 квітня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватній нотаріус ДМНО Гуніна І.О., приватний нотаріус ДМНО Крєтова Н.Б. про визнання заповіту недійсним (а.с. 1-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_3 , яка була сусідкою позивача, на випадок своєї смерті зробила заповіт, яким заповіла позивачу 8/100 частин квартири АДРЕСА_1 . Заповіт було складено 10 квітня 2014 року у приміщенні приватного нотаріуса ДМНО Гуніної І.О.

Позивач зазначає, що більше 30 років доглядала та піклувалась за ОСОБА_3 , яка тяжко хворіла. На початку червня 2016 року позивач повернувшись додому виявила, що ОСОБА_3 відсутня у своєму помешканні. Зі слів сусідів її забрав квартирант, що винаймав у неї квартиру.

В липні 2016 року позивач дізналась, що ОСОБА_3 померла. Позивач звернулась до нотаріуса задля прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , де дізналась, що 13.06.2016 року останньою складено заповіт, яким вона заповіла ОСОБА_2 8/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що ОСОБА_3 хворіла та не усвідомлювала значення своїх дій або ж не керувала ними на момент вчинення правочину, а тому вважає, що заповіт складений 13.06.2016 року із порушенням вимог ст.. 203 ЦК України, в частині обсягу цивільної дієздатності, вільного волевиявлення та відповідності внутрішній волі.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивач просить суд визнати недійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Н.Б. 13.06.2016 року.

Ухвалою суду від 04 серпня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.32).

У період часу із 11 вересня 2018 року (а.с.152) по 17 грудня 2018 року провадження у справі зупинялось, у зв`язку із проведенням посмертної судово-психіатричної експертизи.

В період з 19 серпня 2019 року по 15 жовтня 2019 року (а.с.192-193,202) провадження у справі зупинялось, у зв`язку із проведенням почеркознавчої експертизи.

Учасники справи про день, час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України.

Позивач в судове засідання не з`явилась. До суду надала письмову заяву, в якій просить відкласти судове засідання на іншу дату, обґрунтовуючи це тим, що її представник - адвокат Шустров Є.Ф. буде зайнятий в іншому судовому процесі. Не надавши у свою чергу жодного підтвердження даної обставини та не зазначивши жодних обґрунтованих підстав неможливості своєї присутності у судовому засіданні (а.с.214-215).

Відповідач надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги позову не визнає та заперечує проти їх задоволення (а.с.217).

Третя особа - приватній нотаріус ДМНО Гуніна І.О. в судове засідання не з`явилась. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі відповідно до чинного законодавства (а.с.212).

Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Крєтова Н.Б. в судове засідання не з`явилась. Про причини неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилала.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, з`ясувавши обставини по справі, заслухавши пояснення сторін, дослідивши їх наданими доказами вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 належали 8/100 частин АДРЕСА_1 (а.с.50-51).

01 квітня 2014 року ОСОБА_3 склала заповіт яким квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 (а.с.49).

13 червня 2016 року ОСОБА_3 склала інший заповіт, яким заповіла 8/100 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (з.а.с.46).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (з.а.с.44).

Із висновку судово-психіатричного експерта №22 від 08.11.2018 року вбачається, що визначити психічний стан ОСОБА_3 на момент складання та підписання заповіту від 13.06.2016 року неможливо (а.с.156-158).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із положеннями ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У якості правової підстави для визнання спірного заповіту недійсним позивач вказує те, що в момент посвідчення заповіту заповідач ОСОБА_3 внаслідок свого стану здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій, а відтак, заповіт не відповідав її волі.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Під час розгляду даної справи, з метою встановлення наявності такого стану у заповідача на момент складення заповіту судом призначалась судово-психіатрична експертиза.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 13.11.2019 року справа (№760/14747/15-ц провадження №61-3142св19).

Суд зауважую, що проведеною у справі експертизою комісією експертів не зроблено висновку про неспроможність ОСОБА_3 у момент складення нею заповіту 13.06.2016 року розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.156-158).

У свою чергу зазначені позивачем обставини щодо відсутності у заповідача волевиявлення на складання заповіту внаслідок неспроможності розуміти значення своїх дій є недоведеними та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх висновків та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, в повному обсязі недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, ст.ст. 225, 1216-1218, 1233-1236,1247-1248,1257 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 13, 80, 81-83, 141, 263-264, 268, 272 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватній нотаріус ДМНО Гуніна І.О., приватний нотаріус ДМНО Крєтова Н.Б. про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2019 року.

Суддя В. С. Шавула