ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5514/19 Справа № 185/637/18 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства ТРАНС-ПХМ про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП ТРАНС-ПХМ про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог, які змінювалися в ході розгляду справи, позивач посилався на те, що 24 березня 2014 року він був призначеним на посаду директора приватного підприємства «ТРАНС-ПХМ». 23 березня 2017 року він був звільненим з посади директора приватного підприємства «ТРАНС-ПХМ». Із індивідуальних відомостей про застраховану особу, які видані структурним підрозділом пенсійного фонду України на його запит, йому було нараховано заробітну плату за березень 2017 року в сумі 13996,07 грн. Однак, розрахунок із ним був проведений не в день звільнення, а в кінці листопада 2017 року, при цьому, будь-яких істотних та об`єктивних причин для затримки розрахунку не було. Внаслідок протиправної бездіяльності роботодавця щодо виплати належних йому при звільненні сум в день його звільнення 23 березня 2017 року на його користь підлягає стягненню з ПП «ТРАНС-ПХМ» середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що середньоденна заробітна плата становить: за січень 2017 року (3200,00 грн.+ 1440,00 грн.) / (20+9) = 160,00 грн. Період часу затримки розрахунку визначається за кількістю робочих днів в періоді від 23 березня 2017 року по 24 листопада 2017 року, дату проведення розрахунку і становить: за березень 2017 року - 6 днів, квітень 2017 року - 19 днів, травень 2017 року - 20 днів, червень 2017 року - 20 днів, липень 2017 року - 21 день, серпень 2017 року - 22 дні, вересень 2017 року - 21 день, жовтень 2017 року - 21 день, листопад 2017 року -17 днів. Загальна кількість робочих днів в періоді затримки розрахунку - 167 днів, а розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати становить: 167 днів х 160,00 грн. = 26720 грн. Просив стягнути з ПП "ТРАНС-ПХМ" на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 26720 грн., та моральну шкоду у розмірі 2672 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПП "ТРАНС-ПХМ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, по день фактичного розрахунку в сумі 9024,33 грн. Стягнуто з ПП "ТРАНС-ПХМ" на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 704,80 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням, не погодився позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи 24 березня 2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора ПП «ТРАНС-ПХМ». 23 березня 2017 року він був звільненим із займаної посади (а.с. 5, 6, 29, 42).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, що видані структурним підрозділом пенсійного фонду України, у позивача за березень 2017 року була зазначена сума заробітку у розмірі 13996,07 грн., з якої сплачено єдиний внесок (а.с. 4).

Розрахунок із позивачем при звільненні був проведений ПП «ТРАНС-ПХМ» 24 листопада 2017 року шляхом видачі коштів у сумі 11266,84 грн. на руки позивачу із каси підприємства, що підтверджується копією видаткового касового ордеру (а.с. 35).

Згідно пункту 8 Трудового контракту, укладеного між ПП «ТРАНС-ПХМ» та ОСОБА_1 від 21 березня 2014 року, режим роботи ОСОБА_1 на час виконання ним обов`язків директора ПП «ТРАНС-ПХМ» є ненормований (а.с. 30, 31).

Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно абзацу третього пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати » зі змінами та доповненнями ( надалі за текстом Порядок у відповідних відмінках ) середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 розділу III Порядку при обчислені середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо).

Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Згідно довідки ПП ТРАНС-ПХМ про середню заробітну плату середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 61 грн. (а.с.56).

Суд першої інстанції обгрунтовано посилався на те, що оскільки нарахування середньої заробітної плати за останні два місяці роботи позивача (лютий 2017 року та березень 2017 року) провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати на число календарних днів за цей період. У зв`язку з чим заробітна плата позивача у лютому 2017 року склала 1440 грн.; у березні 2017 року - 2181,82 грн., а число календарних днів у лютому 2017 року - 28; у березні 2017 року -31. Тому середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню становить: (1440 + 2181,82):( 28 + 31 ) = 61,39 грн. Відповідно до виробничого календаря на 2017 рік ПП «ТРАНС-ПХМ» з режимом роботи п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями у суботу і неділю та з урахуванням рекомендацій, викладених у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року, число робочих днів у лютому 2017 року складало 20; у березні 2017 р. - 22. З врахуванням даних про число робочих днів середньомісячне число робочих днів для розрахунку середньомісячної зарплати для виплат розрахунку на час звільнення складає: (20 + 22) : 2 = 21. Середньомісячна заробітна плата позивача ОСОБА_1 для нарахування виплат затримки розрахунку при звільнені складає: 61,39 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення) х 21(середньомісячне число робочих днів) = 1289,19 грн.

Позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ПП «Транс - ПХМ » 23 березня 2017 року, а фактично отримав розрахунок - 24 листопада 2017 року, тобто за сім місяців (квітень; травень; червень; липень; серпень; вересень та жовтень 2017 року) затримки виплат він мав би отримати загальний середній заробіток у розмірі 1289,19 грн. х 7 = 9024,33 гривен.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі - 9024,33 грн.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, статтею 237-1 КзПП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається із позовної заяви позивач, заявляючи вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди у сумі 2672 грн., взагалі не обгрунтовував вказані вимоги, не зазначав яким чином несвоєчасна сплата розрахунку при звільненні призвела до втрати його нормальних життєвих зв`язків, як саме виразилися його моральні страждання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є обгрунтованим у звязку з недоведеністю вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду щодо визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного зясування обставин справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді