Справа № 201/6116/19
Провадження № 2/201/2502/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Сисо А.Г.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Прусенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування немайнової шкоди, завдану порушеннями прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 травня 2019 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування немайнової шкоди, завдану порушеннями прав, в якому просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 180000 грн., яка була спричинена невиконанням судових рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30 березня 2019 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 201/15382/16 ухвалено рішення, яким був встановлений факт того, що документи, включно із копіями судових рішень щодо трудового стажу та зарплати позивача, є належними для нарахування пенсії, що, як зазначено в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, органами ПФУ має бути самостійно враховано.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року у справі № 201/11542/18 була задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: надання розрахунку пенсії з врахуванням рішення суду від 30 березня 2018 року.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень повернув ухвалу суду від 29 жовтня 2018 року без виконання.

05 травня 2019 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №201/11542/18 була постановлена ухвала про скасування ухвали від 29 жовтня 2018 року про забезпечення доказів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року була задоволена скарга ОСОБА_1 на повторне повернення виконавчого документа без виконання, визнано неправомірним дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Клименко Н.О., пов`язані із повторним поверненням 26 березня 2019 року ОСОБА_1 без прийняття до провадження ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року у справі №201/11542/18 про витребування від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розрахунку пенсії ОСОБА_1 , здійсненого відповідно до рішення суду від 30 березня 2018 року у справі № 201/15382/16-ц.

Оскільки жодне із зазначених судових рішень відповідачами не виконані, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом і просив його задовольнити.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 травня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.2).

Ухвалою суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування немайнової шкоди, завдану порушеннями прав (а.с.3-4).

Провадження у справі було зупинене ухвалою від 25 червня 2019 року внаслідок відмови у задоволенні заяви заявленого ОСОБА_1 відводу судді для вирішення питання про відвід судді у порядку ст. 40 ЦПК України.

Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 26 червня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Демидовій С.О. у даній цивільній справі було відмовлено, у зв`язку з чим 01 липня 2019 року у справі була постановлена ухвала про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 30 липня 2019 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пенсійну справу ОСОБА_1 , а також розрахунок пенсії ОСОБА_1 , проведений Центральним відділом обслуговування громадян (сервісний центр) на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року у цивільній справі № 201/15382/16-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

03 липня 2019 року до суду надійшов відзив Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на позовну заяву , в якій представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням від 30 березня 2018 року у справі № 201/15382/16-ц не вирішувалось питання про права і обов`язки Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відносно позивача. Ухвала суду від 29 жовтня 2019 року також не стосується відповідача Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Також зазначає про те, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 177 ЦРК України ОСОБА_1 не було додано до позовної заяви всіх наявних в нього доказів на підтвердження обставин, зазначених в заяві про забезпечення доказів. Щодо посилань позивача на невиконання виконавчого листа № 201/15382/16-ц, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року, то державним виконавцем були вжиті всі належні для виконання цього виконавчого листа заходи, зокрема: відкрито виконавче провадження, накладено на боржника штраф. Зазначає про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди з огляду на ненаведення останнім в чому саме підлягає ця шкода.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

У судовому засіданні представник Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позовні вимоги також не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

У додаткових поясненнях позивач вказує на те, що попри намагання державного виконавця Клименко Н.О. виконати судове рішення, воно виконано не було.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із збиранням доказів, проте з урахуванням того, що ця справа перебуває в провадженні суду з травня 2019 року, у справі було призначено п`ять судових засідань, в жодне з яких представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не з`явився, а позивач заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

У відзиві на позовну заяву від 28 листопада 2019 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду від 30 березня 2018 року у справі № 201/15382/16-ц і ухвала від 29 жовтня 2018 року у справі №201/11542/18 Управлінням виконані. В подальшому ухвала від 29 жовтня 2019 року була скасована ухвалою від 07 травня 2019 року, яка була залишена без змін апеляційною інстанцією. Зазначає, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Суд, вислухавши позивача і представника відповідача Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 30 березня 2018 року у справі № 201/15382/16-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення ухвалено, яким встановлений факт, що має юридичне значення про те, що подані до Пенсійного Фонду України документи:

-довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що ОСОБА_1 займав посаду директора, період роботи на цьому підприємстві - з 25.10.1991 року по 30.06.2000 рік;

-довідка Малого приватного науково-виробничого підприємства «ІРА», про те, що заробітна плата ОСОБА_1 для обчислення пенсії на цьому підприємстві склала за період з 1995 року по 2000 рік включно - 120000 (сто двадцять тисяч) грн.;

-довідка Виробничого кооперативу «Лідер» про те, що ОСОБА_1 працював на цьому підприємстві патентоведом у в період з 12.06.1989 по 30.09.1991;

-постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2000 року про порушення кримінальної справи;

-ухвала Верховного суду України від 27 липня 2004 року про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування;

-постанова слідчого від 10 грудня 1998 року про відшкодування заявнику матеріальної шкоди;

-ухвала Красногвардійського районного суду м. Днепропетровска от 02 лютого 2000 року про відшкодування заявнику моральної шкоди;

-рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2000 року про стягнення заробітної плати.

-пояснения заявника до цих документів за його підписом,

є належними для призначення пенсії за віком в частині вимог п.3 та п.23 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 вересня 1993 року і Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судові витрати по справі щодо оплати судового збору віднесені на рахунок держави.

У справі № 201/11542/18 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська 29 жовтня 2018 року постановлена ухвала про витребування від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розрахунку пенсії ОСОБА_1 , здійснений відповідно до рішення суду від 30 березня 2018 року у справі №201/15382/16-ц. Ухвалу суду для виконання направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Дана ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року про забезпечення доказів у справі № 201/11542/18 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення пенсії, скасована ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року на підставі ч. 5 ст. 116 ЦПК України, тобто через неподання позивачем у визначений строк позовної заяви, забезпечення доказів у якій здійснено ухвалою від 29 жовтня 2018 року. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2019 року була залишена без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі № 160/8654/18 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 31 жовтня 2018 року ВП № 57014446 у задоволенні цих позовних вимог було відмовлено з тих мотивів, що позивачем не доведено наявності поважних причин невиконання судового рішення (про забезпечення позову у справі № 201/15382/16-ц) у встановлений законом строк, а тому, постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 31.10.2018 року, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк, рішенням накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штраф у розмірі 5100,00 гривень, прийнята відповідачем правомірно, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду копій матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що рішення суду у справі № 201/15382/16-ц виконано і ОСОБА_1 призначена і виплачується пенсія на підставі передбачених вимогами п.3 та п.23 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 вересня 1993 року і Закону України «Про пенсійне забезпечення» документів.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідачів належним чином не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між душевними стражданнями позивача і бездіяльністю або діями відповідачів, вини останніх в її заподіянні.

Доводи позивача, що внаслідок дій відповідачів позивачем отримані душевні страждання, за відсутності певних, належних доказів, не може бути свідченням заподіяння позивачеві моральних страждань, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування немайнової шкоди, завдану порушеннями прав залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 грудня 2019 року.

Суддя С.О. Демидова