Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 0907/17918/2012

провадження № 61-33957св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Кочан Майя Вікторівна, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Мелінишин Г. П., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2009 року Акціонерно-комерційний банк (далі - АКБ) «Золоті ворота», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Банк Золоті Ворота», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на заставне майно.

Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту у формі мультивідновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості 150 000 грн зі сплатою 22 % річних за користування коштами у гривні, 17 % річних за користування коштами у доларах США та 15 % річних за користування коштами у євро з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2010 року. Того ж дня ОСОБА_2 отримав 13 000 євро, а 08 травня 2008 року - 9 500 доларів США.

Вказувало, що виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 26 вересня 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , за яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

12 лютого 2009 року банк уклав з ОСОБА_3 договір поруки.

Свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_2 не виконав, допустив заборгованість за кредитом у розмірі 267 576,87 грн.

Ураховуючи наведене, з урахуванням остаточних уточнень, ПАТ «Банк Золоті Ворота»просило суд у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів.

Крім того, просило зняти ОСОБА_1 з реєстрації та виселити її з указаної квартири.

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Банк Золоті Ворота» із зустрічним позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 26 вересня 2008 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2011 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження із позовом ПАТ «Банк Золоті Ворота» для спільного розгляду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2011 року позов у частині вимог ПАТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором залишено без розгляду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2013 року до участі у справі у якості третьої особи залучено приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М. В.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2013 року до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Золоті Ворота», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М. В., ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору іпотеки від 26 вересня 2008 року залишено без розгляду.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2012 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Золоті Ворота» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір іпотеки від 26 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Золоті ворота» недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2012 року апеляційну скаргу АКБ «Золоті ворота» задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2012 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «Банк Золоті Ворота» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Золоті Ворота» задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2012 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2012 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року у складі судді Польської М. В. у задоволенні позову ПАТ «Банк Золоті Ворота» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не підписувала договір іпотеки, а тому немає перед ПАТ «Банк Золоті Ворота» зобов`язань щодо виконання умов укладеного між банком і ОСОБА_2 кредитного договору.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Золоті Ворота» відхилено, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Банк Золоті Ворота» задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Золоті Ворота» задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ПАТ «Банк Золоті Ворота» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за договором від 07 травня 2008 року № 02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії (відновлювальної), що виникла за період часу з 07 травня 2008 року по 09 січня 2013 року у розмірі 552 475,56 грн з яких: 211 908,82 грн - заборгованість по кредиту, 175 641,54 грн - заборгованість по процентах, 164 925, 20 грн - заборгованість по пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26 вересня 2008 року № 5454 - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,7 кв. м, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 20483054, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною для реалізації 399 906 грн.

Виселено ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 .

У частині позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за цією адресою в Управлінні державної міграційної служби в Івано-Франківській області відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спірний договір іпотеки є чинним, не визнавався у судовому порядку недійсним, тому у районного суду не було підстав для відмови у задоволенні позову банку.

Апеляційний суд вказав, що наявність судового рішення про відмову у стягненні заборгованості за кредитом безпосередньо з позичальника не є обставиною, яка вказує на припинення зобов`язання у розумінні наведеної норми, що відповідно, слугувало б підставою для припинення іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ окремо аналогічні за змістом касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційні скарги мотивовано тим, що апеляційний суд безпідставно задовольнив позов банку, не прийнявши до уваги заперечення про те, що банк у кримінальній справі фактично визнав, що втрачені ним кошти за кредитним договором від 07 травня 2008 року є збитками у результаті шахрайських дій працівників банку, заподіяні йому обвинуваченим у злочині особами, а не боржником ОСОБА_2 . Крім того, кошти за кредитним договором були стягнуті із засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача у межах кримінальної справи вироком Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2014 року.

Також, посилаються на те, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2014 року у справі № 344/4896/13-ц у задоволенні позову банку до боржника - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором було відмовлено саме через те, що вказаним вироком було встановлено, що він кредитні кошти не отримував, а їх фактично злочинним шляхом отримали засуджені особи. Суд також послався на ту обставину, що вироком Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2014 року цивільний позов банку був задоволений і з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були стягнуті кошти на відшкодування матеріальної шкоди, у тому числі й за кредитним договором від 07 травня 2008 року, тому вимоги до боржника - ОСОБА_2 , є безпідставними.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банкуподало до Верховного Суду відзив на касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому вказує на те, що їх доводи є безпідставними, не спростовують висновків апеляційного суду, тому просить залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, а касаційні скарги без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 травня 2008 року між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота»,та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту у формі мультивідновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості 150 000 грн зі сплатою 22 % річних за користування коштами у гривні, 17 % річних за користування коштами у доларах США та 15 % річних за користування коштами у євро з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2010 року.

07 травня 2008 року ОСОБА_2 отримав 13 000 євро, а 08 травня 2008 року 9 500 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між АКБ «Золоті ворота» та ОСОБА_1 26 вересня 2008 року був укладений договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

За розрахунком банку, станом на 09 січня 2013 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 552 475,56 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 13 000 євро, що еквівалентно 135 957,32 грн та 9 500 доларів США, що еквівалентно 75 933,50 грн, сума заборгованості по відсоткам - 10 206,71 євро, що еквівалентно 106 758,51 грн та 8 617,92 доларів США, що еквівалентно 68 883,03 грн, пеня - 164 925,20 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2014 року з позичальника ОСОБА_2 було стягнуто на користь ПАТ «Банк Золоті ворота» 523 055,29 грн заборгованості за договором № 02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної лінії (відновлювальної) від 07 травня 2008 року, однак, дане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2014 року. При цьому апеляційним судом було встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду, який набрав чинності 09 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною п`ятою статті 195, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 209, частиною другою статті 366 КК України. Вироком, зокрема, встановлено, що кошти за договором від 07 травня 2008 року № 02/355, укладеним між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_2 , отримав ОСОБА_5 , який розподілив між членами злочинної групи. Також цим вироком задоволено цивільний позов банку до винних осіб, у тому числі й матеріальна шкода за вказаним договором, тому суд дійшов висновку, що вимоги банку до ОСОБА_2 є безпідставними.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Банк Золоті Ворота», апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 допущено заборгованість за кредитним договором від 07 травня 2008 року, а спірний договір іпотеки є чинним, не визнавався у судовому порядку недійсним, тому вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди встановили, що преюдиційним рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2014 року, а також вироком Івано-Франківського міського суду, який набрав законної сили 09 жовтня 2014 року, встановлено, що кошти за кредитним договором від 07 травня 2008 року № 02/355, укладеним між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_2 , фактично отримав ОСОБА_5 , який розподілив між членами злочинної групи.

Вказаним вироком було засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною п`ятою статті 195, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 209, частиною другою статті 366 КК України.

Тобто, враховуючи наведені обставини, кредитний договір від 07 травня 2008 року було укладено з метою незаконного заволодіння коштами банку, що встановлено вказаним вироком Івано-Франківського міського суду.

Крім того, вказаним вироком із засуджених осіб на користь ПАТ «Банк Золоті ворота» були стягнуті, у тому числі, кошти, отримані за кредитним договором від 07 травня 2008 року, як завдану злочинними діями банку шкоду.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із частинами першою та другою статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи наведене, кредитний договір від 07 травня 2008 року № 02/355, укладеним між АКБ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_2 , є нікчемним, як такий, що порушує публічний порядок, оскільки був спрямований на незаконне заволодіння коштами банку.

Частиною другою статті 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, оскільки вказаний кредитний договір від 07 травня 2008 року № 02/355 є нікчемним, то укладений з метою забезпечення цього договору між АКБ «Золоті ворота» та ОСОБА_1 договір іпотеки від 26 вересня 2008 року є також нікчемним та визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті ворота» про звернення стягнення на предмет іпотеки за нікчемним договором не можуть бути задоволені. Як і похідні від основної вимоги про виселення та зняття з реєстрації.

Судом апеляційної інстанції не було враховано наведених обставин та норм матеріального і процесуального права, що призвело до зверення стягнення на предмет іпотеки за нікчемним правочином.

За таких обставин, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2017 року, яким позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті ворота» були частково задоволені, не відповідає вимогам закону щодо законності та обґрунтованості судового рішення, тому підлягає скасуванню.

При цьому, не може бути залишеним у силі й рішення суду першої інстанції, про що просять заявники у своїх касаційних скаргах, і суд касаційної інстанції на підставі частини третьої статті 400 ЦПК України виходить за межі доводів касаційної скарги, оскільки суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову банку з інших правових підстав, через недоведеність того, що ОСОБА_1 підписувала спірний договір іпотеки, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки обставини справи судами попередніх інстанцій були встановлені повністю та немає необхідності для встановлення нових, проте судами першої та апеляційної інстанцій були ухвалені рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішень судів та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Банк Золоті ворота», з наведених вище підстав.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

При поданні касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було сплачено по 4 266,84 грн судового збору кожним, що підтверджується відповідними квитанціями, тому вказані суми коштів підлягають стягненню з ПАТ «Банк Золоті Ворота» на їх користь, оскільки колегія суддів скасовує рішення судів попередніх інстанцій та відмовляє у задоволенні позову банку.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Кочан Майя Вікторівна, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення і зняття з реєстрації відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 266 (чотири тисячі двісті шістдесят шість) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 266 (чотири тисячі двісті шістдесят шість) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець