Єдиний унікальний номер 236/2779/18 Номер провадження 22-ц/804/276/19

Категорія 55 Номер провадження 22-ц/804/276/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Краснолиманського міського суду від 02 листопада 2018 року та додаткове рішення Краснолиманського міського суду від 18 лютого 2019 року (під головуванням судді Ткачова О.М.) у справі №236/2779/18 за позовом ОСОБА_1 до регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з червня 2005 року по липень 2016 року він працював в ДП «Донецька залізниця». На підставі наказу № 2/ос від 28.07.2016 року в звязку з реорганізації ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у ПАТ «Укрзалізниця» з ним продовжено трудові відносини з регіональним відділенням «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 1158-ос від 17.07.2017 року його було звільнено з роботи у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за 26 днів відпустки.

На день його звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 27915,32грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні без урахування податків та зборів.

На даний час також є заборгованість за період з лютого по липень 2016 року за роботу в ДП «Донецька залізниця» в сумі 15553,76грн. з урахуванням податків та зборів.

Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року в розмірі 27915,32грн.; за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року в розмірі 15553,75грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 18.07.2017 року по час прийняття судом рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду від 02 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за лютий липень 2016 року в розмірі 15553,76 грн., заборгованість з виплати заробітної плати за березень липень 2017 року в розмірі 20413,97грн., а всього 35967,73грн. Вирішено питання щодо сплати суми судового збору.

Додатковим рішенням Краснолиманського міського суду від18 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ "Українська залізниця" просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним зясуванням всіх обставин. Вказує, що підрозділ, в якому працював позивач, територіально знаходиться на непідконтрольній українській владі території. З 16.03.2017 року в звязку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця" та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного автомобільного сполучення, відповідно

Рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017 року, нарахування заробітної плати було припинено . Наслідком цього рішення є відсутність звязку з виробничими підрозділами СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця", а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

У звязку з відсутністю первинних документів в СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця" підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати здійснити неможливо. Тобто, інформація про наявність заборгованості з заробітної плати за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року у відповідача відсутня.

Суд безпідставно врахував розрахунки відповідача суми компенсації за невикористані дні відпустки та суми вихідної допомоги та стягнув їх, при цьому не врахував, що з зазначених сум має бути утриманий Єдиний страховий внесок та військовий збір відповідно до чинного законодавства. Також за липень 2017 року стягнуто оплату простоїв в сумі 1879,87грн. і матеріальну допомогу в сумі 253,57грн. без урахування ЄСВ та військового збору. Тому вважає незаконним стягнення податків та зборів, які відповідач мав утримати із заробітної плати за липень 2017 року.

Також суд безпідставно надав перевагу доказам позивача, оскільки надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Луганськ та засвідчені підписом працівників дирекції повноваження яких невідомі.

Суд помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово - промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року до вимоги про стягнення заробітної плати за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року. Тому, суд помилково встановив факт наявності заборгованості із заробітної плати за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року.

Також суд безпідставно стягнув заборгованість в сумі 15553,76грн. за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року - час роботи позивача в ДП «Донецька залізниця». Вказує, що погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця» здійснювалось згідно Алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця», затвердженого рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 року протокол №32. Пунктом №2 Алгоритму затверджено перелік документів, що підтверджують суму заборгованості з виплати заробітної плати працівників переведених на роботу до регіональної філії. Погашення заборгованості відбувалось після переведення працівників до регіональної філії. ОСОБА_1 переведений до РФ з 01.08.2016 року згідно наказу від 28.07.2016 року №2/ОС. Документи, що підтверджують суму заборгованості із виплати заробітної плати ОСОБА_1 не надходили. Передача заборгованості із заробітної плати між відповідачем та ДП «Донецька залізниця» відбулась. ДП «Донецька залізниця» знаходилась в стані припинення та станом на сьогодні залишається юридичною особою і має відповідати за своїми зобовязаннями.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1В адвокат ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та додаткове рішення суду частково, в частині відмови в стягненні з відповідача середнього заробітку. Вказує, що судом помилково визнано належним та допустимим доказом, який підтверджує відсутність вини відповідача у нездійсненні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, що призвело до прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.10 Закону України №1669 від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом дії цього Закону єдиним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат ОСОБА_3 палати України.

Судом не було встановлено чи є особи, що підписали Висновок, уповноваженими особами на підписання сертифікатів про настання обставин непереборної сили в розумінні пункту 6.13 Регламенту та не зясовано відомості про внесення вказаного вище висновку до відповідного Реєстру сертифікатів форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що науково-правовий висновок є Сертифікатом про настання обставин непереборної сили та є належним доказом.

Таким чином, відповідачем надано не Сертифікат про форс-мажорні обставини, а саме Науково-правовий висновок, що викладений в бланку ОСОБА_3 палати України, який складений на замовлення ПАТ «Укрзалізниця». Вказаний висновок має консультативно-інформаційний характер і не є обовязковим для суду.

Крім того, безпідставним є посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин, які унеможливили здійснити розрахунок з позивачем, оскільки така позиція повністю спростовується доказами у справі, зокрема, наявністю належним чином заповненої трудової книжки позивача та виданого наказу (розпорядження) про звільнення з роботи від 17.07.2017 року №1158-ОС. Наявність роздрукованих розрахунків заробітної плати, виданих позивачу, який використовував їх, як доказ існуючої заборгованості із заробітної плати, свідчить про обізнаність відповідача про існуючий обовязок та його невиконання, що тягне за собою відповідне відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку.

Що стосується доводів відповідача з посиланням на відсутність первинних документів, як на підставу для відмови в нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, то згідно з висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року в справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежується лише первинною документацією. Тому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у невиплаті позивачу сум при звільненні, які б звільняли відповідача від відповідальності.

Вважає, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрзалізниця» представник позивача просить рішення суду в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати залишити без змін. Вказує, що доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору від 17.07.2017року. Трудова книжка ОСОБА_1 не містить даних щодо остаточного припинення трудового договору з відповідачем раніше дати 17.07.2019 року. Останній запис в трудовій книжці позивача вчинений відповідачем.

У п.12 трудової книжки зазначено, що позивача переведено до ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» в звязку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця». До відповідача перейшли всі права та обовязки як до правонаступника, а тому, твердження відповідача про те, що заборгованість по заробітній платі не перейшла до ПАТ «Укрзалізниця» не відповідає дійсності та спростовується відповідними доказами.

Доводи щодо невірного розрахунку судом податку неварті уваги, оскільки представник відповідача в суді першої інстанції не заперечував проти розрахунків.

Обовязок доказування покладений на роботодавця, а тому твердження відповідача про те, що суд прийняв рішення на підставі даних, які ним самим і були надані є необґрунтованими.

Посилання на настання форс-мажору як на обставину непереборної сили, не може бути взяте до уваги, оскільки проведення АТО в часі розпочалось ще до створення Луганської дирекції залізничних перевезень, а отже відповідач міг передбачити дані обставини, але жодних дій для захисту прав працівників не вчинив. А тому, посилання відповідача на неможливість виплати заробітної плати не з його вини є лише спробою ввести суд в оману.

Крім того, законодавство про працю не передбачає звільнення від відповідальності роботодавця за невиплату заробітної плати та не передбачає в загалі такого поняття як обставини непереборної сили. Твердження відповідача про відсутність первинної документації також є необґрунтованими. Втрата підприємством первинних документів не позбавляє відповідача обовязку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідач здійснює господарську діяльність на території, підконтрольній державній владі України з квітня 2016 року а звільнення позивача щ роботи відбулось 17.07.2017 року в звязку з скороченням штату працівників за п.1 ч.2 ст.40 КЗпП України, який було складено в м. Лиман та підписано першим заступником начальника Луганської дирекції залізничних перевезень ОСОБА_4, а тому даний наказ підтверджує правильність всіх зроблених розрахунків.

Також відповідачем визнана наявність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 та підтверджено копіями платіжних відомостей часткову виплату заборгованості на користь

позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача представник АТ «Укрзалізниця» зазначив, що вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, безпідставною та такою, що не спростовує висновки суду першої інстанції та не підлягає задоволенню. Суд правомірно прийняв як доказ відсутності вини ПАТ «Укрзалізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року та станом на 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову складає 132205грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1В адвоката ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника АТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2005 року по квітень 2016 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», що підтверджується копією трудової книжки, і яке в 2016 році було підпорядковано ПАТ «Українська залізниця». Після чого з ним було продовжено дію трудового договору з ПАТ»Укрзалізниця» відповідно до наказу №2/ОС від 28.07.2016 року. В період з 01.08.2016 року по 17.07.2017 року він працював інженером 2 категорії у відділі експлуатації виробничого підрозділу «Луганське будівельно - монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії» Донецька залізниця» ПАТ»Укрзалізниця», що не оспорюється відповідачем.

Наказом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 16.03.2017 року № 58-ДН встановлено простой працівникам з причин, незалежних від працівників вказаного виробничого підрозділу з оплатою 2/3 встановленого посадового окладу з 20.03.2017 року.

Вихід на роботу в період з 20.03.2017 року по 17.07.2017 року підтверджено наданими позивачем табелями обліку використаного робочого часу.

Згідно із розрахунком заробітної плати (табулеграми). за лютий 2016 року ОСОБА_1В нараховано заробітну плату в розмірі 3234,29 грн., сума до виплати становила 1619,78 грн.;

- за березень 2016 року нараховано -3166,82 грн., сума до виплати становила 2565,12 грн.

- за квітень 2016 року нараховано -2853 грн., сума до виплати становила 2310,93 грн.

- за травень 2016 року нараховано -2759,03 грн., сума до виплати - 2234,81 грн.

- за червень 2016 року нараховано-7004,96 грн., сума до виплати становила 5674,02 грн.

- за липень 2016 року нараховано -3234,29 грн., сума до виплати становила 1149,10 грн..

Згідно із розрахунком заробітної плати (табулеграми) ОСОБА_1 за березень 2017 року було нараховано 4975,81 грн., сума до виплати становила 2067,25 грн.;

за квітень 2017 року нараховано 3655,72 грн., сума до виплати становила 2906,97 грн..

за травень 2017 року нараховано 3655,72 грн., сума до виплати становила 2906,97 грн.

за червень 2017 року нараховано 3655,72 грн., сума до виплати становила 2906,97 грн..

за липень 2017 року нараховано 13861,78грн.,в тому числі і компенсація за невикористаних 26 днів відпустки-5693,22 грн. та вихідна допомога при звільнення-6035,12 грн., сума до виплати становила 11083,01 грн..

Наказом №1158-ос від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у звязку із скороченням штату працівників за п.1ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та компенсації за 26 днів відпустки, що підтверджується записами в трудовій книжці та копією зазначеного наказу.

З відомості на виплату грошей №545 за березень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 12.07.2017 року особисто отримав у відповідача в м.Лиман заборгованість в сумі 1189,43 грн., про що свідчить підпис у відомості.

Відповідно до науково - правового висновку ОСОБА_3 палати України щодо унеможливлювання виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричинених впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) ,встановлені цим висновком обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобов'язаної сторони, якщо за цим висновком є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", Регіональна філія Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", за невиконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст.47,49-2 ч.ч.1, 3; 83, 115-116, 184 ч.3, 186 -1, 198, КЗпП України, з урахуванням норми ст.4 КЗпП України.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за березень липень 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами заробітної плати за березень липень 2017 року, копіями наказів та трудової книжки, копіями табелів обліку використання робочого часу за цей період, які судом обґрунтовано визнані належними та допустимими доказами.

Відповідачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена (за першу

половину березня 2017 року виплачена у липні 2017 року), про що відповідач надав копію відомості на виплату грошей №545 за березень 2017 року.

Тому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за березень липень 2017 року, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок ОСОБА_3 палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий- липень 2016 року нічим не підтверджені.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий-липень 2016 року в сумі 15553,76 грн., суд першої інстанції виходив з того, що така заборгованість підтверджується наданими позивачем копіями розрахунку заробітної плати.

Між тим, такий висновок не відповідає встановленим обставинам.

В підтвердження позовних вимог в цій частині позивач надав в якості доказу копії розрахунків заробітної плати, з якого вбачається, що позивачеві було нараховано заробітну плату за лютий-липень 2016 року в загальній сумі 15553,76 грн..

В період, за який позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», яке в 2016 році було підпорядковано ПАТ «Українська залізниця». Після чого ПАТ »Укрзалізниця» з позивачем продовжило дію трудового договору з 1.08.2016 року відповідно до наказу №2/ОС від 28.07.2016 року.

Погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця» здійснювалось згідно Алгоритму погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам ДП «Донецька залізниця», затвердженого рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 року протокол №32. Пунктом №2 Алгоритму затверджено перелік документів, що підтверджують суму заборгованості з виплати заробітної плати працівників переведених на роботу до регіональної філії. Погашення заборгованості відбувалось після переведення працівників до регіональної філії. ОСОБА_1 переведений до регіональної філії з 01.08.2016 року згідно наказу від 28.07.2016 року №2/ОС. Документи, що підтверджують суму заборгованості із виплати заробітної плати ОСОБА_1 і зокрема, передавальна відомість по невиплаченій заробітній платі ДП »Донецька залізниця», яка підтверджує наявність заборгованості по кожному працівникові, не надана.

Копіями наданих позивачем розрахунків заробітної плати підтверджується, що заробітна плата за період з лютого по липень 2016 року нараховувалася позивачеві, однак вони не є належним доказом того, що нарахована зарплата не була виплачена.

Таким чином, доказів того, що нарахована сума не була виплачена не надано, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні у звязку із недоведеністю, що не враховано судом першої інстанції.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий-липень 2016 року в сумі 15553,76 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. У звязку із чим підлягає скасуванню і загальна сума заборгованості по заробітній платі в 35967,73 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем при його звільненні та правильно прийняв до уваги

посилання відповідача на висновок ОСОБА_3 України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку ОСОБА_3 палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, м.Луганськ перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про

працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька,

тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок ОСОБА_3 палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що не надано сертифікат ОСОБА_3 палати, а наданий висновок ОСОБА_3 палати носить консультативний характер, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки є помилковими.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат ОСОБА_3 палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення ОСОБА_3 палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку ОСОБА_3 палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок ОСОБА_3 палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку ОСОБА_3 палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

В цій частині колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена висновком ОСОБА_3 палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили

рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 132205 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31.01.2019 року при поновленні строку на апеляційне оскарження було зупинено дію оскаржуваного рішення до розгляду в апеляційній інстанції. Оскільки розгляд скарг в апеляційній інстанції завершено, то дія оскаржуваного рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду від 02 листопада 2018 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий-липень 2016 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий-липень 2016 року в сумі 15553,76 грн. відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін, поновивши його дію.

Додаткове рішення Краснолиманського міського суду від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: