ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Гусинського М.О.,
при секретарі Мірошниченко В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі № 12 суду м. Слов`янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, -
В С Т А Н О В И В:
21.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08.10.1991 року вона працювала на посаді учня прийомоздавальника вантажу та багажу станції Микитівка Донецької залізниці. З липня 2016 року вона прийнята до Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». Згідно наказу (розпорядження) № 4657/ДН-ос від 10.07.2017 року вона була звільнена з 17.07.2017 року на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Проте в день її звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, а саме: роботодавець не розрахувався із нею по заборгованості із заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року, не було виплачено компенсацію за 24 днів щорічної відпустки, що також відображено у наказі від 10.07.2017 року, а також вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку у відповідності до положень ст.44 КЗпП України. Просить суд, стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року (у т.ч. вихідну допомогу у розмірі середнього заробітку 5 583,50 грн., компенсацію за невикористані 24 днів щорічної відпустки 3 968,64 грн.) у розмірі 21 692,09 грн.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила суд проводити судові засідання за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі.
Представник відповідача АТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.
Згідно з записами у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , заповненої 07.05.1987 року:
1.наказом №1331/ДС від 07.10.1991 року, ОСОБА_1 була прийнята на посаду учня прийомоздавальника вантажу та багажу на станції Микитівка Донецької залізниці;
2.11.11.1991 року на підставі наказу № 1413/ДС від 11.11.1991 року ОСОБА_1 була переведена прийомоздавальником вантажу та багажу на станції Микитівка Донецької залізниці;
3.01.07.1993 року на підставі наказу №169/ДС від 30.06.1993 року була переведена старшим прийомоздавальником вантажу та багажу на станції Микитівка Донецької залізниці;
4.20.12.2006 ро наказом №1556/ДС-К від 20.12.2006 року на підставі зміни штатного розпису посада старший прийомоздавальник вантажу та багажу з розряду вважається прийомоздавальник вантажу та багажу (старший) 3 розряду;
5.21.01.2009 року наказом № 07/ОС від 21.01.2009 року переведена на посаду прийомоздавальник вантажу та багажу (старшим) 4 розряду;
6.15.04.2009 року станція Микитівка Донецької залізниці перейменована на станцію Микитівка Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно наказу № 131/ДС-К від 15.04.2009 року;
7. ОСОБА_1 23.12.2011 року на підставі наказу №157/ОС від 23.12.2011 року переведена на посаду комерційного агенту;
8. відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV, постанови КМУ від 25.06.2014 року № 200, державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
9. відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303, наказу № 01-ос від 06.07.2016 року, станція Микитівка державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ станція Микитівка структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
10. 17.07.3017 ОСОБА_1 була звільнена, у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ від 10.07.2017 року № 4657/ДН-ос (а.с.10-12).
В наказі про припинення трудового договору, який видано Структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 24 днів відпустки, а також виплату одноразової грошової допомоги у розміру одного середньомісячного заробітку (а.с. 9).
Позивачем надані суду розрахункові листи (табулеграми) ВП «ДС Микитівка» СП « ДДЗП» філії «Дон. Зал.» ПАТ за період з березня 2017 липень 2017 року(а.с. 23-27).
Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем за березень 2017 року відпрацьовано 18 днів, за квітень 19 днів, за травень 20 днів, за червень 16 днів, за липень 8 днів (а.с.34-38).
З 20 березня 2017 року встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції на підставі наказу Дирекції №236/ДНД від 17 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольної українській владі територією (а.с.31-32)
Відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 938 від 31.10.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило назву на акціонерне товариство «Українська залізниця».
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.
Так, відповідно до п.1 ч.3 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 року, на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в сукупності, суд вважає за необхідне зазначити, що надані позивачем суду на підтвердження не виплати відповідачем заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) ВП «ДС Микитівка» СП « ДДЗП» філії «Дон. Зал.» ПАТ за період з березня 2017 липень 2017 року(а.с. 23-27), копії табелів обліку використання робочого часу, за період з березня 2017 року по липень 2017 року (а.с.34-38), не містять необхідних для документів реквізитів, а саме: штампу підприємства (печатки), зазначення дати та вихідного номеру; розрахункові листи не містять інформації про виплату/невиплату особі грошових коштів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що усі вищезазначені розрахункові листи та копії табелів обліку використання робочого часу не є належними доказами по справі.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статтею 116 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин.
Між тим, позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з яких повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період, які є підставою для нарахування наведених в наказі компенсаційних виплат та матеріальної допомоги. Приведений позивачем розрахунок середнього заробітку, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки також не знайшов свого підтвердження належними доказами.
Відповідно до п.1 ч.3 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 року, на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану нею роботу та того, що з березня 2017 року по липень 2017 року їй нараховувалася заробітна плата і вона має за цей період заборгованість, нею було надані розрахунки, які не містять необхідні реквізити, а саме, штампа підприємства, дати, вихідний номер, підпис керівника, головного бухгалтера та штамп підприємства.
Відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.
Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів, які підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.
Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
Враховуючі, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження правових підстав щодо нарахування позивачу заробітної плати та наявності заборгованості перед ним у зазначеному розмірі, суд вважає, що позивачем не доведено право на отримання заробітної плати за спірний період, середнього заробітку та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» та припинення перебування сторін у трудових відносинах не може бути підставою для задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористаної відпустки та вихідної допомоги, оскільки, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах, про що зазначено у правовому висновку Касаційного Цивільного суду Верховного Суду у постанові № 408/2445/17-ц від 11 квітня 2019 року, та яка, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, повинна враховуватися судами при застосуванні відповідних норм права.
Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами справи суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як особа, що подала позов про стягнення заробітної плати, суд приходить до висновку про відсутність стягнення судового збору за подання позову з будь-кого зі сторін справи.
Відповідачем суду не надано документального підтвердження понесених судових витрат під час розгляду цієї цивільної справи, тому необхідність компенсування відповідачу судових витрат за рахунок держави відсутня.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268,280-282 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду М. О. Гусинський