ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1432/19 Справа № 185/2891/17 Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, про скасування рішення та виключення запису про право власності з реєстру речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., про скасування рішення та виключення запису про право власності з реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 26 червня 2007 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір та договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1 для забезпечення виконання умов кредитного договору. 08 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» була укладена додаткова угода до кредитного договору, за якою новим кредитором є ПАТ «Акцент-Банк». Рішенням суду на користь ПАТ «Акцент-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором. На квартиру за адресою АДРЕСА_1 постановою державного виконавця від 29 липня 2016 року було накладено арешт. 06 квітня 2017 року відповідач повідомив позивача про перехід права власності на квартиру до ПАТ КБ «Приватбанк» з 01 грудня 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Вдовіної Л.Л. Зазначене рішення та перехід права власності є на думку позивача неправомірним.

Враховуючи викладене, просила суд скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32672931 від 01 грудня 2016 року та виключити цей реєстраційний запис з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л., індексний номер 32672931 від 01 грудня 2016 року, про державну реєстрацію права приватної власності публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на квартиру за адресою АДРЕСА_2.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині виключення реєстраційного запису про право власності № 17762097 від 25 листопада 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № PVH0G100000132 (а.с. 4-5).

Того ж дня між ПАТ КБ «Приватбанк» та іпотекодавцем ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки квартири № PVH0G100000132 (а.с.14-16) з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Предмет іпотеки знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

01 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» був укладений договір факторингу №1, за умовами якого було здійснено відступлення права вимоги на отримання від боржників платежів за кредитними договорами, а також прав вимоги за договорами, які забезпечують виконання зобов'язань боржників перед ПАТ КБ «Приватбанк», перелік яких зазначено у додатку №1 до цього договору, у тому числі за кредитним договором та договором застави № PVH0G100000132 (а.с.6-7).

25 листопада 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. було внесено запис № 17762097 про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32672931 від 01 грудня 2016 року. Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 26 червня 2007 року (а.с.12-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на предмет іпотеки право вимоги за іпотечним договором було відступлене і право іпотекодержателя набуло ПАТ «Акцент-Банк», а тому зазначене рішення нотаріуса підлягає скасуванню.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Дійсно, 01 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» був укладений договір факторингу №1, за умовами якого було здійснено відступлення права вимоги на отримання від боржників платежів за кредитними договорами, а також прав вимоги за договорами, які забезпечують виконання зобов'язань боржників перед ПАТ КБ «Приватбанк», перелік яких зазначено у додатку №1 до цього договору, у тому числі за кредитним договором та договором іпотеки, які укладені з позивачкою (а.с.6-7).

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Обгрунтовуючи підстави задоволення позову, суд посилався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» укладено договір факторингу, за умовами якого на користь ЗАТ «Акцент-Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором, у зв'язку з чим у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутнє право на набуття права власності на предмет іпотеки.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтями 516 ЦК України, 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмо повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно п. 12 вищевказаного договору Факторингу №1 від 01.11.2007 року, відступлення прав вимоги по договорам застави рухомого майна та іпотеки нерухомого майна, яке передбачене п. 2 цього договору, підлягає реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі іпотек в порядку та строки, передбачені Законом.

Однак, позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи зареєстровано у встановленому законом порядку відступлення прав вимоги ЗАТ "Акцент-Банк" за договором іпотеки.

Згідно Витягу з Державного реєстру Іпотек від 07.04.2017 року, іпотекодержателем за вищевказаним договором іпотеки вказано ЗАТ КБ "ПриватБанк" з 26.06.2007 року(а.с. 12-13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказані обставини справи та вимоги закону і договору не врахував, належним чином не перевірив, хто має право вимоги за іпотечним договором внаслідок порушення зобов'язання та передчасно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Більш того, відповідно до Додаткової угоди від 25.04.2014 року до договору факторингу від 01.11.2007 року, наданої скаржником разом з апеляційною скаргою, сторони погодили, що у разі невиконання боржниками своїх зобов'язань за відступленими договорами іпотеки, фактор має право зворотнього повернення відступленого права вимоги, в тому числі і за спірними договорами(а.с. 95-100).

Таким чином, на момент прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо квартири ОСОБА_1, спірний актив був зворотньо прийнятий ПАТ КБ "ПриватБанк", а тому рішення нотаріуса не містить порушень, які б були підставою для його скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, про скасування рішення та виключення запису про право власності з реєстру речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко