Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 199/5032/16-ц

провадження № 61-33806св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_8 до ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради,

представник третьої особи - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_8 до ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Руденко В. В. від 18 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В. від 14 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_8 до ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що з 2007 року батько дитини стосунків із сином не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, матеріально його не забезпечує, дитина проживає з нею у Швейцарії та знаходиться на повному її утриманні. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2008 року було стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 600 грн щомісячно. Оскільки на даний час у відповідача існує заборгованість по аліментам, він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних доказів безвідповідальної поведінки і свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, які могли б бути підставою для позбавлення ОСОБА_3 його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем не доведено виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 до ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів злісного ухилення ОСОБА_3 від своїх батьківських обов'язків або доказів стосовно того, що подальше спілкування сина з батьком суперечить та шкодить інтересам дитини. Підстави, передбачені статтею 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.

У липні 2017 року представник ОСОБА_8 до ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; висновки судів не ґрунтуються на законі; апеляційний суд безпідставно допустив до розгляду справи представників відповідача за відсутності в них належно оформлених довіреностей на представництво його інтересів. Висновок органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради від 17 жовтня 2016 року, на який послалися суди, є неповним, необ'єктивним, тому не може бути підставою для ухвалення судового рішення. Також суди не врахували наявність у відповідача заборгованість зі сплати аліментів та факт перебування його в розшуці, що свідчить про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та умисно ухиляється від їх виконання. Зазначала також, що суди не врахували думку дитини з приводу його ставлення до батька, не надали дитині можливість бути заслуханою, а зробили висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача на документах, які були одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Крім того, відповідач відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон у супроводі позивача, що є порушенням права дитини щодо всебічного та гармонійного розвитку.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час ОСОБА_7 проживає разом з матір'ю ОСОБА_8 до ОСОБА_1 в Швейцарії, згоду на виїзд якого надав відповідач.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2008 року у справі № 2-3954/08 було стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 15 липня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 вересня 2016 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 57 600 грн.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради від 17 жовтня 2016 року № 4/4-1798 позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є передчасним та недоцільним.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини

(стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України»

від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім'ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляв намір спілкуватись з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей факт стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд під час розгляду справи у порушення статті 171 СК України не заслухав думку дитини є необґрунтованими, оскільки у даному випадку, ураховуючи вік дитини (на момент розгляду справи дитина досягла лише 11 років), наявність конфлікту між батьками, постійне проживання дитини з матір'ю за межами України, а також інші встановлені судом обставини, думка дитини щодо позбавлення батьківських прав її батька фактично є такою, що не буде мати вирішального значення.

З урахуванням наведеного, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій є такими, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 до ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило