ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1595/19 Справа № 200/5452/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в особі Дніпропетровського регіонального відділення АТ "Фортуна-банк", третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення пені та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фортуна-банк» в особі Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Фортуна-банк» про стягнення пені та штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 12 травня 2014 року між ним та ПАТ «Фортуна-банк» було укладено договір банківського вкладу №F/01/3mU/1474, за умовами якого він надав відповідачу для зарахування на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 24 000 доларів США на строк по 12 серпня 2014 року, розмір процентів за вкладом становить 10% річних. 12 серпня 2014 року позивач, дотримуючись умов договору, подав заяву щодо повернення коштів, яка є підставою для припинення дії договору. Однак банк повідомив, що згідно Постанови правління Національного банку України від 30 травня 2014 року №328 обмежена видача готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів в межах 15 000 грн. на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Він кожний робочий день з'являвся до банку з метою отримання чергових виплат, але відповідач здійснював виплати у сумі 50 доларів США на добу. Він був змушений звернутися до суду, та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року з відповідача стягнуто на його користь суму банківського вкладу та проценти за договором банківського вкладу в розмірі 19 701,27 доларів США. Кошти було примусово перерахована на його рахунок, відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16 грудня 2015 року, та ця дата є днем виконання відповідачем обов'язку за договором та поверненням грошових коштів. Вважає, що на підставі ст.625 ЦК України відповідач має сплатити йому суму індексу інфляції - 135 411 грн. 60 коп., 3% річних - 8 957 грн. 39 коп., 10% річних - 29 858 грн. 28 коп., обумовлених п.1.5 договору банківського вкладу, оскільки банк фактично продовжував користуватись коштами до 09 грудня 2015 року. Зазначає, що через грубе порушення умов договору банком йому заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що він майже два роки кожного два відвідував банк з метою отримання коштів, змушений був складати заяви до банку, прокуратури, Національного банку України, суду щодо захисту своїх прав. У зв'язку з ростом курсу долара був позбавлений можливості здійснити покупку, на яку розраховував. Все зазначене спричиняє йому постійні хвилювання, душевні страждання. Розмір моральної шкоди оцінює в 20 000 грн. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача 194 227 грн. 27 коп., що складається із: 135 411 грн. 60 коп. - інфляційні витрати в порядку ст. 625 ЦК України; 8 957 грн. 39 коп. - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України; 29 858 грн. 28 коп. - 10% річних за користування коштами; 20 000 грн. - моральна шкода.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.126).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ «Фортуна-банк» (), що діє в особі Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Фортуна-банк» на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) 135 411 грн. 60 коп. - інфляційні витрати в порядку ст.625 ЦК України; 8 957 грн. 39 коп. - 3% річних в порядку ст.625 ЦК України; 29 858 грн. 28 коп. - 10% річних за користування коштами; 2 000 грн. - моральної шкоди, а всього на суму - 176 227 грн. 27 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року заяву ПАТ «Фортуна-банк» про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року залишено без задоволення (т.1 а.с.190, 191).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року було виправлено описки в заочному рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року (т.1 а.с.210, 211).

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року стягнуто з ПАТ «Фортуна-банк» в особі Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Фортуна-банк» на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1 768 грн. 65 коп. (т.1 а.с.212, 213).

В апеляційній скарзі ПАТ «Фортуна-банк» просять заочне рішення суду від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду від 13 грудня 2017 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 12 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фортуна-Банк» було укладено договір банківського вкладу №F/01/3mU/1474, за умовами якого ОСОБА_1 надав банку для зарахування на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 24 000 доларів США на строк по 12 серпня 2014 року, розмір процентів за вкладом становить 10% річних (т.1 а.с.9, 10).

Відповідно до квитанції №01/3mU/147 від 12 травня 2014 року ОСОБА_1 було внесено на рахунок ПАТ «Фортуна-Банк» 24 000 доларів США (т.1 а.с.12).

12 серпня 2014 року позивач, дотримуючись умов договору, подав заяву про повернення коштів, яка є підставою для припинення дії договору (т.1 а.с.13).

Однак, банк повідомив позивача, що згідно Постанови правління Національного банку України від 30 травня 2014 року №328 обмежена видача готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів в межах 15 000 грн. на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (т.1 а.с.14).

04 червня 2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу №F/01/3mU/1474 від 12 травня 2014 року, в якій було зазначено реквізити сторін (т.1 а.с.11).

У порушення вимог вказаного договору банківського вкладу відповідачем та вимог Закону на звернення позивача від 12 серпня 2014 року про повернення банківського вкладу, банк свої обов'язки щодо повернення вкладу, належним чином не виконав, не повернувши позивачу вклад в повному обсязі, та сплативши лише його частину в розмірі 4400 доларів США.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 199/1477/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк», Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Фортуна-банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «Фортуна-Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу та проценти за договором банківського вкладу № F/01/3mU/1474 від 12 травня 2014 року в розмірі 19701 долар США 27 центів (т.1 а.с.31).

Кошти було примусово перерахована на рахунок ОСОБА_1, відкритий ним у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16 грудня 2015 року (т.1 а.с.35, 36, 37).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, та стягнувши з відповідача на користь позивача 135 411 грн. 60 коп. - інфляційні витрати в порядку ст.625 ЦК України; 8 957 грн. 39 коп. - 3% річних в порядку ст.625 ЦК України; 29 858 грн. 28 коп. - 10% річних за користування коштами; 2 000 грн. - моральної шкоди, суд першої інстанції послався на їх законність та обґрунтованість, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 1ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

12 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фортуна-Банк» було укладено договір банківського вкладу №F/01/3mU/1474, за умовами якого ОСОБА_1 надав банку для зарахування на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 24 000 доларів США на строк по 12 серпня 2014 року, розмір процентів за вкладом становить 10% річних (т.1 а.с.9, 10).

Відповідно до квитанції №01/3mU/147 від 12 травня 2014 року ОСОБА_1 було внесено на рахунок ПАТ «Фортуна-Банк» 24 000 доларів США (т.1, а.с.12).

12 серпня 2014 року позивач, дотримуючись умов договору, подав заяву про повернення коштів, яка є підставою для припинення дії договору (т.1 а.с.13).

Однак, банк повідомив позивача, що згідно Постанови правління Національного банку України від 30 травня 2014 року №328 обмежена видача готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів в межах 15 000 грн. на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (т.1 а.с.14).

04 червня 2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу №F/01/3mU/1474 від 12 травня 2014 року, в якій було зазначено реквізити сторін (т.1 а.с.11).

У порушення вимог вказаного договору банківського вкладу відповідачем та вимог Закону на звернення позивача від 12 серпня 2014 року про повернення банківського вкладу, банк свої обов'язки щодо повернення вкладу, належним чином не виконав, - не повернувши позивачу вклад в повному обсязі, та сплативши лише його частину в розмірі 4400 доларів США.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 199/1477/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк», Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «Фортуна-банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «Фортуна-Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу та проценти за договором банківського вкладу № F/01/3mU/1474 від 12 травня 2014 року в розмірі 19701 долар США 27 центів (т.1, а.с.31)..

Кошти було примусово перерахована на рахунок ОСОБА_1, відкритий ним у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16 грудня 2015 року (т.1 а.с.35, 36, 37).

Таким чином, вказане рішення суду було виконано 16 грудня 2015 року.

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Фортуна-Банк» 194 227 грн. 27 коп., що складається з: 135 411 грн. 60 коп. - інфляційні витрати в порядку ст. 625 ЦК України; 8 957 грн. 39 коп. - 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України; 29 858 грн. 28 коп. - 10% річних за користування коштами; 20 000 грн. - моральної шкоди (т.1 а.с.1-7).

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору банківського вкладу №F/01/3mU/1474, за умовами якого ОСОБА_1 надав відповідачу ПАТ «Фортуна-Банк» для зарахування на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 24000 доларів США, тобто в іноземній валюті, а тому нарахування індексу інфляції до грошових зобов'язань за вказаним депозитним договором у іноземній валюті є необґрунтованими та слід відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення трьох відсотків річних, слід зазначити, що такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, 12 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фортуна-Банк» було укладено договір банківського вкладу №F/01/3mU/1474, за умовами якого позивач надав відповідачу для зарахування на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 24 000доларів США на строк по 12 серпня 2014 року, розмір процентів за вкладом становить 10% річних (т.1 а.с.9, 10).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 199/1477/15-ц стягнуто з ПАТ «Фортуна-Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу та проценти за договором банківського вкладу № F/01/3mU/1474 від 12 травня 2014 року в розмірі 19701 долар США 27 центів (т.1 а.с.31).

Кошти було примусово перерахована на рахунок ОСОБА_1, відкритий ним у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16 грудня 2015 року (т.1 а.с.35, 36, 37).

Таким чином, днем виконання відповідачем ПАТ «Фортуна-Банк» обов'язку за договором та поверненням грошових коштів є - 16 грудня 2015 року. З моменту закінчення строку дії договору - 12 серпня 2014 року та до фактичного виконання зобов'язання - 16 грудня 2015 року, банк продовжував користуватися коштами.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем надано розрахунок заборгованості на суму 3% річних, який ставить 8957 грн. 39 коп., які він просив стягнути в своїй позовній заяві (т.1 а.с.1-7, 77).

Отже, заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 8 957 грн. 39 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 10% річних у розмірі 29 858 грн. 28 коп. слід зазначити, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у справі № 199/1477/15-ц стягнуто з ПАТ «Фортуна-Банк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу та проценти за договором банківського вкладу № F/01/3mU/1474 від 12 травня 2014 року в розмірі 19701 долар США 27 центів, з яких 19 600 доларів США вклад та відсотки - 101,27 доларів США.

Тобто, вказаним рішенням суду вже було стягнуто з банку 10% річних за вищевказаним договором депозитного вкладу, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з банку моральної шкоди, слід зазначити відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 - моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно до ч.3, 4, 5 цієї статті - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Фортуна-Банк» склалися договірні відносини, що витікають з договору банківського вкладу від 12 травня 2014 року №F/01/3mU/1474 .

Слід зазначити вказаним договором банківського вкладу не передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за невиконання умов договору однією із сторін, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" - задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в особі Дніпропетровського регіонального відділення АТ "Фортуна-банк", третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення пені та штрафних санкцій - скасувати.

Додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в особі Дніпропетровського регіонального відділення АТ "Фортуна-банк", третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення пені та штрафних санкцій- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в особі Дніпропетровського регіонального відділення АТ "Фортуна-банк" на користь ОСОБА_1 3% річних за договором банківського вкладу №F/01/3mU/1474 від 12 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" в розмірі 8 957 грн. 39 коп., судовий збір 1768 грн. 65 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді