Справа № 343/2127/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1333/19
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Мелінишин Г.П., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 20 квітня 2017 року, ухвалене у складі судді Тураша В. А. в м.Долині,

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги, з урахуванням збільшених позовних вимог мотивовані тим, що 09 листопада 1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 20 квітня 2016 року на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/372/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Спільних дітей від шлюбу подружжя немає. За час перебування у шлюбі ними було придбано у забудовника новозбудоване спільне майно, а саме - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 50 000 грн. Також вказувала, що до спільного майна подружжя належить автомобіль Ford Transit Connect, 2003 року випуску, придбаний сторонами 16 жовтня 2012 року. Вартість автомобіля становить 119 350 грн, який перед розлученням відповідач відчужив автомобіль без її згоди. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд поділити спільне майно подружжя, а саме: квартиру на квартиру АДРЕСА_1 , а іншу частину за ОСОБА_2 , стягнути з відповідача ? дійсної вартості автомобіля в сумі 59 759 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивовував тим, що 28 лютого 2011 року ОСОБА_1 зареєструвалася як фізична особа-підприємець. За період перебування у шлюбі до моменту фактичного розірвання шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, у 2011 році за спільні кошти ним та відповідачкою облаштовано приміщення на території комунального підприємства «Долинські ринки» (далі - КП «Долинські ринки»), в якому вони здійснювали підприємницьку діяльність. Для спорудження малої архітектурної форми ними спільно було витрачено близько 30 тис. доларів США, які вони спільно заробили у Чеській Республіці. Посилаючись на зазначені обставини, позивач за зустрічним позовом, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати малу архітектурну форму№ 17, яка розташована на території КП « Долинські ринки », яка розташована по вул. Шевченка на території Комунального підприємства «Долинські ринки» в м. Долина Івано-Франківської області, вартістю 800000,00 грн., об`єктом спільної сумісної власності, визнати за ним право власності на ? ідеальну частку на малу архітектурну форму під АДРЕСА_1 на території Комунального підприємства «Долинські ринки » в м. Долина Івано-Франківської області , стягнути з ОСОБА_1 судові витрати та витрати за надання правничої допомоги.

Рішенням Долинського районного суду від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково .

Розділено спільне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_1 в рівних ідеальних частках.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 18000 грн., що становить 1/2 частину вартості автомобіля марки «Ford Tranzit Connekt» 2003 року випуску, № кузова НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 551.20 грн.та 3000 грн. витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, згідно квитанцій.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано малу архітектурну форму під АДРЕСА_2 ,на території Комунального підприємства «Долинські ринки» в м.Долина Івано-Франківської області об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? ідеальну частку малої архітектурної форми під № АДРЕСА_2 на території Комунального підприємства «Долинські ринки » в м. Долина, Івано - Франківської області .

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про повне задоволення первісного позову та відмову в задоволені зустрічного позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 визнав, що вартість автомобіля становить 50 000 гривень. Крім того, за реквізитами автомобіля проведено експертне дослідження щодо дійсної ринкової вартості автомобіля на час розгляду. Згідно до експертного дослідження дійсна вартість автомобіля на час розгляду справи в суді складає 119 тисяч гривень, таким чином ? частка складає 59 000 гривень. Суд, вирішуючи питання про стягнення коштів на її користь, взагалі не зазначив про дійсну вартість майна, визначену експертним шляхом, а зазначив вартість автомобіля, визначену у фіктивному (без реального наміру відчуження) договорі, укладеному між братами ще в квітні 2016 року, що не є дійсною вартістю майна на час його поділу. Тому вважає, що стягненню на її користь підлягає не 18 000 гривень, а сума, зазначена у експертному дослідженні. Також судом при прийнятті зустрічного позову та під час розгляду справи не встановлено вартості малої архітектурної форми. В резолютивній частині також не зазначено вартості тимчасової споруди. Тільки у випадку неможливості проведення розподілу майна суд визначає ідеальні частки. В матеріалах справи відсутні експертизи щодо неможливості поділу ідеального майна в натурі. Визнання права власності щодо об`єкта, який знаходиться на земельній ділянці, можливе лише за згоди власника земельної ділянки. Як зазначив ВСУ в своєму листі від 01.07.2013 року про аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ ", що: визнаючи право власності на малі архітектурні форми як на об`єкт нерухомого майна, суди фактично вирішують питання щодо користування земельною ділянкою, яка є необхідною для їх обслуговування. Тобто, іншими відповідачами за зустрічним позовом про визнання права власності на малу архітектурну форму, яка знаходиться на земельній ділянці, мав бути власник земельної ділянки в особі Долинської міської ради та балансоутримувач - комунальне підприємство. Суд першої інстанції, не залучив до участі у розгляді справи всіх належних відповідачів, фактично вирішив питання про їх права та обов`язки. Вказує, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на зазначене майно, враховуючи його тимчасовий характер. Суд розділив майно, яке є особистою приватною власністю суб`єкта підприємницької діяльності та визнав право власності на тимчасову споруду в порядок, не передбачений законом. Відповідно до чинного законодавства, майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

24 вересня 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду відповідає вимогам закону та є обґрунтованим. Апеляційну скаргу не визнає, оскільки підтвердження вартості автомобіля є договір купівлі- продаж транспортного засобу №2642/2016/823 від 01 березня 2016 року, укладений ним та покупцем ОСОБА_3 , за змістом якого вказаний автомобіль проданий 36000 грн. Суд надав належну правову оцінку експертом у висновку №170316-2 авторозновчого дослідження від 16 березня 2017 року, оцінивши його критично, оскільки судовим експертом автомобіль не оглядався, у висновку вказана лише середня ринкова вартість транспортного засобу станом на проведення такого дослідження. Крім того, щодо поділу малої архітектурної форми, набутого подружжям за час шлюбу, суд першої інстанції вірно врахував, що майно фізичної-особи підприємця вважається спільним майном подружжя.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду на 19 листопада 10 .00 год.

04 листопада 2019 ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову від апеляційної скарги.

11 листопада 2019 ОСОБА_2 подав до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з вирішення спору між сторонами щодо поділу майна.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.362 ЦПК України наведені у заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження у цій справі з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги. Згідно ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. Про відмову від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

З огляду на те, що заява ОСОБА_1 відповідає вимогам ч.ч. 4,5 ст.364 ЦПК України, наслідки її подання заявнику відомі, а тому слід прийняти відмову від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження за цією скаргою.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 362, ст.364 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення Долинського районного суду від 20 квітня 2017 року.

Апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складений 19 листопада 2019 року.

Судді: В.Д. Фединяк

Г.П.Мелінишин

В.А.Девляшевський