Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 296/7552/17

провадження № 61-5110св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , відповідачі (за первісним позовом): ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 листопада 2018 року у складі судді Сингаївського В. Б. та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 припинити дії, які порушують його право власності, усунути перешкоди в користуванні належними йому 4/75 частинами квартири АДРЕСА_1 шляхом його вселення до цього житлового приміщення.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником 4/75 часток квартири АДРЕСА_1 та зареєстрований у ній з 18 березня 2016 року.

Відповідачі, яким належить по 1/5 від 4/15 її частин, чинять йому перешкоди у вселенні до спірного житлового приміщення, у зв`язку з чим просив задовольнити позов.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_1 кошти, сплачені нею за опалення квартири та послуги з квартплати за період з листопада 2015 року до листопада 2017 року, у розмірі 1 867,18 грн.

Зазначала, що вона є співвласником та відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником 4/75 часток квартири, проте ніякої участі в її утриманні не приймає, житлово-комунальні послуги за свою частку не сплачує.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 01 листопада 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 припинити перешкоджати ОСОБА_1 у вселенні в квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що порушене право ОСОБА_1 , як співвласника спірної квартири, підлягає захисту на підставі статей 317, 321, 391 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_1 був позбавлений права користуватися своїм майном та комунальними послугами, суд відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 245,76 грн сплачених комунальних послуг та 862,44 грн за опалення.

У решті судове рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_1 є власником 4/75 частини спірної квартири і не сплачував кошти, необхідні для її утримання у належному стані, суд стягнув ці кошти на користь ОСОБА_2

У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірним житлом та вселенні, ухвалити нове рішення про відмову у їх задоволенні.

Судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення первісного позову про усунення перешкод у користуванні квартирою, в іншій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

ОСОБА_1 є власником 4/75 частин спірної квартири, що становить 2,73 кв. м житлової та 4,2912 кв. м від його загальної площі, тому вселення позивача до цього житлового приміщення порушує положення статей 47, 48 ЖК Української РСР, якими норми житлової площі на одну особу встановлено 13,65 кв. м.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та витребувано справу з Корольовського районного суду міста Житомира.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 є власником 4/75 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 80,46 кв. м, житловою - 51,2 кв. м, у якій зареєстрований з 18 березня 2016 року.

Іншими співвласниками на правах спільної часткової власності є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_4 до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він, як співвласник квартири, позбавлений можливості користуватися своєю власністю через наявність перешкод з боку відповідачів, які не впускають його до житлового приміщення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування в оскарженій частині рішення та постанови судів попередніх інстанцій.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

Встановивши, що позивач є власником частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, а відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вселення позивача до спірного житлового приміщення, а також усунення перешкод у користуванні ним.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів, зокрема, показів свідків, листа Житомирського відділу поліції від 03 серпня 2016 року, що стосується розгляду заяви ОСОБА_1 щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , а також незгоди заявника з висновками щодо оцінки цих доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 листопада 2018 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в оскарженій частині, оскільки судові рішення в цій частині є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат