Провадження № 2/161/3061/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права на користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває з ОСОБА_3 у шлюбі, який зареєстрований 22.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області.

В січні 2016 року вона вселилася в квартиру АДРЕСА_1 . З часу вселення постійно проживає та користується даним житловим приміщенням як член сім`ї, бере участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг за користування ним, бере участь у веденні спільного господарства та виконує інші зобов`язання з обслуговування приміщення, та фактично користується ним більше трьох років.

На підставі викладеного просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 25.07.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позову. Відповідач пояснила, що не чинить жодних перешкод у проживанні позивача у квартирі, проте щодо її реєстрації заперечує.

Заслухваши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1997 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 6).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у волинській області 22.01.2016 року, актовий запис №35 (а.с.7).

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 виданий Рівненським МУ УМВС України у Рівненській області 20.10.1998 року, встановлено, що ОСОБА_1 прописана за адресою: АДРЕСА_3 .

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання з Україні» та пп. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановок Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 передбачено, що для реєстрації місця проживання особи в житлі, права власності на яке вона не має, необхідна згода власника/співвласників житла. Спосіб, у який надається така згода, визначена у формі заяви, про реєстрацію місця проживання (додаток 6 до Правил реєстрації) під час подання особою заяви про реєстрацію її місця проживання кожен із співвласників особисто вносить до заяви запис про згоду на реєстрацію особи у належному їм житлі, при цьому зазначаються прізвище, ім`я, по батькові співвласника та дані про його паспортний документ, проставляється підпис співвласника. Зазначена згода не вимагається лише при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників.

Відповідач ОСОБА_4 , яка є співвласником спірної квартири, категорично заперечує щодо реєстрації ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Як встановлено у судовому засіданні, що й не заперечується позивачем, ОСОБА_4 не чинить жодних перешкод у користуванні квартирою та проживанні в ній ОСОБА_1 . Крім того, позивач зареєстрована у передбаченому законом порядку у АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 .

Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивач не має права власності на спірну квартиру, відповідач ОСОБА_4 є співвласником квартири, не чинить жодних перешкод у проживанні позивача у спірній квартирі, категорично заперечує проти реєстрації позивача у спірному житлі, права позивача жодним чином не порушені, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на користування житловим приміщенням відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.12.2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук