ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року

м. Черкаси

справа № 699/576/19 провадження № 22-ц/821/660/19
категорія 308030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Єльцова В. О.

Карпенко О. В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року (прийняте суддею Свиткою С. Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Корсунь-Шевченківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є колишньою дружиною, зареєстрована за цією ж адресою, але понад рік в будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, в будинку відсутні її особисті речі, будинком не цікавиться. Виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації понад один рік підтверджується довідкою складеною депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради.

Вважає, що ОСОБА_2 є особою, яка втратила право на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1 , а тому просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 згідно договору про забудову від 25.12.1969 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Сторони з 20.03.1971 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 12.07.2013. Таким чином відповідачка до 22.07.2013 була членом сім`ї позивача, зареєстрована в будинку, проте згідно довідки КП «ВЖ РЕУ» від 28.05.2019 за місцем реєстрації з 2013 року не проживає. Врахувавши те, що відповідачка без поважних причин відсутня у житлі позивача та приймаючи до уваги, що інших домовленостей між сторонами немає, суд прийшов до висновку про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 21.10.2019 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухати в судовому засіданні покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 Стягнути з позивача на її користь судові витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. та судовий збір в сумі 1 152,60 грн.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини, які зазначені в оскаржуваному рішенні не відповідають дійсності.

ОСОБА_2 стверджує, що постійно проживає за адресою по АДРЕСА_1 , хоча і розлучилася у 2013 році з чоловіком ОСОБА_1 , але з будинку нікуди не виїжджала.

Будівництво будинку велося в період шлюбу та за рахунок спільної праці і спільних коштів сторін. Будинок було прийнято в експлуатацію в січні 1972 року, а право власності на будинок було зареєстровано за позивачем 04.05.1972, що підтверджується довідкою БТІ № 472 від 16.10.2019.

Також вказує, що у період шлюбу в 1990 році було добудовано прибудову до будинку, тамбур, ганок, в 1973 році - літню кухню, сарай, погріб, що підтверджується даними технічного паспорта на будинок.

Причиною звернення позивача до суду з указаним позовом став той факт, що відповідачка відмовилася добровільно виписатися з будинку, щоб позивач мав змогу отримувати більший розмір субсидії на оплату комунальних послуг.

Про оскаржуване рішення суду дізналася після того, як позивач зняв її з місця реєстрації проживання у будинку.

Той факт, що вона не отримувала ні позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження, ні копії рішення місцевого суду, підтверджується листом Укрпошти № 23-13-С-16629 від 27.09.2019, в якому вказується, що почтова кореспонденція на ім`я ОСОБА_2 не вручалася особисто, а була опущена в почтову скриньку.

Оскільки з поважних причин не приймала участі в судових засіданнях, тому не мала змоги надати належних доказів та відзив на позовну заяву та підтвердити той факт, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, яке набуте сторонами за час шлюбу, тому вона, як колишня дружина позивача, має рівні права на користування, володіння і розпорядження ним та не може бути позбавлена права користування в порядку, передбаченому ст. 405 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а долучені до апеляційної скарги матеріали не є належними та допустимими доказам, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року справу призначено до розгляду на 03 грудня 2019 року на 9:30 год. в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд, але без виклику сторін у судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 600 кв.м. по АДРЕСА_2 . Побудову будівель за даним договором забудовник зобов`язаний був розпочати не пізніше одного року від дня підписання даного договору і вести будівельні роботи з таким розрахунком щоб все будівництво закінчилося на протязі не більше ніж трьох років, тобто до травня 1972 року (а.с.9, 10).

У відповідності до довідки КП «ЧОБТІ» від 27.05.2019 № 310 домоволодіння станом на 01.01.2013 за адресою № АДРЕСА_1 , зареєстровано у ЧОБТІ Корсунь-Шевченківського виробничого відділку та внесено в реєстрову книгу №114 реєстр № 3510-208 від 04.05.1972 за ОСОБА_6 на підставі договору про забудову від 25.12.1969 (а.с.8)

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12.07.2013, яке вступило в законну силу 22.07.2013, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 20.03.1971 (а.с.25).

У відповідності до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 та довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради 29.05.2019 ОСОБА_2 зареєстрована у даному будинку позивача (а.с.16-23).

Згідно довідки від 28.05.2019 виданої ОСОБА_1 депутатом Дубініним В.І. , підпис якої підтверджено та скріплено печаткою КП «ВЖ РЕУ», ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає більше одного року з 2013 року (а.с.24).

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновків про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У свою чергу ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Так, суд першої інстанції, посилаючись на той факт, що шлюб між сторонами розірвано у 2013 році та що відповідачка з 2013 року не проживає у будинку № АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , дійшов висновку про наявність підстав визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком.

Однак з таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням.

Водночас ст. 22 КпШС України в редакції, чинній на момент набуття права власності на спірний будинок, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.03.1971, який був розірваний відповідно до рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 12.07.2013.

Власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що не заперечується відповідачкою ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Корсунь-Шевченківської міської ради № 70 від 24 квітня 1969 року, ОСОБА_1 надано земельну ділянку під будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , зобов`язано протягом одного місяця оформити технічну документацію на забудову житлового будинку (а.с. 80).

Згідно до акту прийому індивідуального домоволодіння № 18 від 27.01.1972, приймальною комісією встановлено, що будівництво будинку розпочато у вересні 1969, а закінчено у січні 1972 року (а.с. 81).

Як вбачається з довідки КП «ЧООБТІ» за № 472 від 16.10.2019, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації Корсунь-Шевченківського виробничого відділку за ОСОБА_1 та внесено в реєстрову книгу № 3510-208 від 04.05.1972 (а.с. 83).

Таким чином будинок АДРЕСА_1 будувався та був введений в експлуатацію в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

У справі відсутні відомості про те, що після розірвання шлюбу у сторін цього спору відбувся розподіл спільного майна подружжя.

Сам факт не звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою, з якою закон пов`язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність.

Згідно до позовної заяви, позивач свої вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим будинком обґрунтовує тим, що вона понад рік без поважних причин не проживає в ньому, виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. При цьому, жодного доказу в підтвердження того, що відповідачка виїхала саме на постійне проживання до іншого населеного пункту не надає.

Водночас відсутність ОСОБА_2 за фактичним місцем проживання спростовується долученими до апеляційної скарги довідками наданими ОСОБА_2 : головою вуличкому Чечіль О. Б. від 08.10.2019, депутатами Раєвським О. В. та Марченко П. М. від 16.10.2019, підписи яких підтверджено та скріплено печаткою КП «ВЖ РЕУ, в яких указується, що ОСОБА_2 в період з 1971 року по нинішній час постійно проживає в будинку по АДРЕСА_1 , з місця проживання нікуди не вибувала (а.с. 84 - 86).

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.07.2019, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до квитанції за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с. 54).

Крім того, відповідачем разом з апеляційною скаргою надано договір 37/2019 від 08.10.2019 про надання правничої допомоги з адвокатом Брус Тетяною Миколаївною, за умовами якого за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі 1 000 грн. Також надано акт виконаних робіт до договору та квитанцію про сплату 1 000 грн. за надані юридичні послуги (а.с. 87 - 90).

Аналізуючи приведені докази колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, у наведеному розмірі є доказаним та документально підтвердженим.

Враховуючи викладене, те що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, оскаржуване судове рішення скасовано з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 2 152,60 грн. (1 152,60 + 1 000).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2 152,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Текст постанови складено 03 грудня 2019 року.

Суддя Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко