Дата документу 13.06.2019 Справа № 323/1407/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/1407/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
провадження № 22-ц/807/345/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Публічне акціонерне товариство «Омега банк», про визнання припиненою поруки,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові позивач зазначив, що йому належить право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором № 0704/0408/45-011, укладеним 09.04.2008 року (з подальшими змінами) між відповідачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк», а потім ПАТ «Омега банк»), та договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1, укладеним 09.04.2008р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк». За умовами вказаного кредитного договору ВАТ «Сведбанк» надало відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 16 000,00 доларів США строком до 09.04.2033 року, а відповідач ОСОБА_2 за договором поруки зобов`язалась перед банком відповідати за виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 за цим кредитним договором.

У листопаді 2012 року ВАТ «Сведбанк» передало право грошової вимоги за вказаними договорами в порядку факторингу на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а останнє, в свою чергу, на підставі договору факторингу передало право грошової вимоги за вказаними договорами позивачу - ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідачі своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки не виконують, у зв`язку з чим станом на 09.08.2014 року виникла заборгованість в розмірі

322 456,48 грн., яка складається із: заборгованості по сплаті кредиту в сумі 193 022,29 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 87 936,16 грн. та пені в сумі 41 498,03 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, до ОСОБА_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Омега банк» про визнання припиненою поруки.

В обґрунтування позову зазначала, що після укладення кредитного договору та договору поруки до кредитного договору вносились зміни шляхом укладенням додаткових угод про збільшення процентної ставки за кредитом. Водночас, відповідних додаткових угод до договору поруки не укладалось, тобто збільшення обсягу зобов`язань боржника за кредитним договором відбулось без її згоди та відома як поручителя, а тому порука за договором поруки підлягає припиненню на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя.

Також вказувала, що, навіть якщо не брати до уваги ці обставини, порука за договором поруки є припиненою і на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки кредитор не дотримався передбаченого цією нормою преклюзивного шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, змінивши строк виконання зобов`язання за кредитним договором шляхом подання у травні 2013 року позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач відповідної вимоги до поручителя до листопада 2013 року не пред`явив. На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом просила суд визнати припиненою поруку за договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1 від 09.04.2008 року, укладеним між нею, відповідачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2018 року у цій справі позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0704/0408/45-011 від 09.04.2008 року станом на 09.08.2014 року у розмірі 195 008,55 грн., в тому числі 193 022,29 грн. основної суми кредиту та 1 986,26 грн. процентів за користування кредитом.

В іншій частині позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано припиненою поруку за договором поруки № 0704/0408/45-011-Р-1 від 09.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 1950,21 грн.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 195 008,55 грн. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У поясненнях на апеляційну скаргу, які є фактично відзивом, ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що майже всі доводи, про які вказується апелянтом, були перевірені судами в інших справах у спорах між тими ж сторонами, тому встановлені рішеннями судів факти є преюдиціальними, вважає, що строк позовної давності не пропущено, а також, що решта доводів не відповідає фактичним обставинам справи та правовим позиціям Верховного Суду. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ніким не оскаржується, а тому не

є предметом перегляду апеляційного суду.

ОСОБА_2 до судового засідання апеляційного суду не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце апеляційного розгляду. В письмовій заяві на адресу апеляційного суду вказувала про можливість розгляду справи у її відсутності.

Аналогічну заяву подано позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи», яким також отримано судову повістку.

За вказаних обставин апеляційний розгляд відбувся за відсутності позивача та ОСОБА_2 у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника - адвоката Черкашина І.І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що 09.04.2008р. між відповідачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 0704/0408/45-011.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику грошові кошти в розмірі 16 000 доларів США на строк по 09.04.2033р. включно на умовах, передбачених в цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання в повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом, з правом зміни процентної ставки банком без укладання додаткової угоди.

В п. 1.4 кредитного договору визначено цільове призначення кредитних коштів, які надані для купівлі позичальником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 5 кредитного договору позичальник зобов`язався забезпечити своєчасне погашення кредитної заборгованості шляхом оплати ануїтетних платежів, письмово повідомляти про зміну анкетних даних, забезпечити укладання ОСОБА_2 договору поруки, та виконувати інші умови кредитного договору.

Згідно з п. 8 кредитного договору пеня за кожен день прострочення терміну сплати ануїтетних платежів складає подвійну облікову ставку НБУ від суми простроченого платежу.

Також з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 09.04.2008р. уклали іпотечний договір № 0704/0408/45, відповідно до якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Студенцовим О.В.

09.04.2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 як поручитель зобов`язалась відповідати перед банком за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих ОСОБА_1 за кредитним договором.

В подальшому, додатковими угодами № 1 від 26.11.2009 року, № 2 від 26.11.2009 року, № 3 від 13.05.2011 року, до кредитного договору вносились зміни в частині встановлення процентної ставки. Зокрема, додатковою угодою № 1 від 26.11.2009 року сторони узгодили, що процентна ставка за користування кредитом встановлюється у таких розмірах: з 27.11.2009 року по 09.11.2010 року - 7% річних, з 10.11.2010 року по 09.11.2011 року - 10% річних, з 10.11.2011 року по 09.04.2033 року - 13,08% річних. Крім того, додатковою угодою № 2 сторони узгодили відповідні щомісячні ануїтетні платежі.

Одночасних змін до договору поруки не вносилось, відповідних додаткових угод до цього договору не укладалось.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань належним чином не виконував. Останній раз відповідач здійснив платіж за кредитним договором 28.02.2011 року у розмірі 1037,00 грн. та припинив здійснювати платежі.

Наведені вище обставини учасниками справи не оспорюються, підтверджуються матеріалами справи, а тому суд першої інстанції правильно вважав їх встановленими.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором первісний кредитор - ВАТ «Сведбанк» листом від 30.03.2011 року № 412/13 в порядку пп. 5.4, 9.1, 9.2, 9.3 звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення всього кредиту у розмірі 15 311,02 доларів США, процентів за користування ним у розмірі 157,64 доларів США та сплату пені у розмірі 9,21 доларів США.

Вказана вимога відповідачем ОСОБА_1 була отримана, однак виконана не була, що ним в судовому засіданні не заперечувалось.

В подальшому, листом від 06.06.2011 року № 841/25 первісний кредитор повторно звернувся з аналогічною вимогою до відповідача ОСОБА_1 , однак вона також залишилась невиконаною.

Після цього також жодних платежів за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 не здійснював, що він особисто підтвердив в судовому засіданні.

28.11.2012 року відбулась заміна кредитора у зобов`язаннях, що виникли з кредитного договору та договору поруки у зв`язку з наступним.

За договором факторингу № 15 від 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив своє право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором на користь ТОВ «Факторинова компанія «Вектор Плюс», що мало статус фінансової установи на підставі свідоцтва серії ФК № 357 від 16.11.2012 року. У Реєстрі заборгованостей боржників містяться відомості про кредитний договір, його істотні умови та розмір заборгованості.

У свою чергу, на підставі наступного договору факторингу б/н від 28.11.2012 року ТОВ «Факторинова компанія «Вектор Плюс» відступило право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та забезпечувальними договорами на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», що має статус фінансової установи на підставі свідоцтва серії ФК № 214 від 22.09.2008 року.

Згідно Реєстру заборгованостей боржників (Додаток 1Б до договору факторингу б/н від 28.11.2012 року), станом на 28.11.2012 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором складала 15 311,02 доларів США («тіло кредиту»), 3 317,00 доларів США процентів за користування кредитом, 2 937, 54 доларів США пені, а всього - 21 565,56 доларів США. Тривалість прострочки становила 627 днів.

Суд за матеріалами справи встановив, що про відступлення права вимоги за кредитним договором спочатку на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а потім - на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідач ОСОБА_1 був повідомлений, відповідно, листами від 06.01.2013 року та 14.12.2012 року.

Новий кредитор в особі ТОВ «Кредитні ініціативи» у травні 2013р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором ( є.у.н. справи 323/3177/13), а 15.06.2014р. з іншим позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за цим кредитним договором ( ця справа є.у.н. 323/1405/15), у яких приймались та скасовувались заочні рішення, тому ці справі розглядались одночасно у різних провадженнях.

Останнім рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15.03.2018р. за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , у справі № 323/3177/13 позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0704/0408/45-011 від 09.04.2008р. в сумі 183 520,71 грн. Зупинено виконання цього рішення на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Тобто вказане рішення суду не могло виконуватись, та заборгованість добровільно ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 не погашалась.

ОСОБА_1 в ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування позовної давності, а поручителем ОСОБА_2 пред`явлено зустрічний позов до кредитора про припинення поруки.

Розглядаючи цю справу про стягнення заборгованості з солідарних боржників в грошовому виразі, суд визнав, що достроковою вимогою ще первісного кредитора в особі банку від 30.03.2011р. було визнано строк повернення кредиту таким, що настав. Крім того, суд встановив, що останній платіж позичальником сплачено 28.02.2011р.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 та визнаючи поруку припиненою, суд виходив із того, що оскільки первісний кредитор не подав позову до ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня, встановленого для дострокового повернення кредиту за кредитним договором, тобто у строк до 30 жовтня 2011 року, порука за договором поруки припинилась відразу після спливу цих шести місяців. Відтак, суд не вбачав підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовив у позові до відповідача ОСОБА_2 .

При цьому, суд вказував, що строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 товариством не пропущений, оскільки у травні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з позовом до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором (справа № 323/3177/13-ц), тому у відповідності до положень чч. 2-4 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами по кредитному договору у травні 2013р був перерваний, а з новим позовом про солідарне стягнення товариство звернулось вже 15.09.2014р., тобто в межах строку позовної давності.

Зважаючи на вказане, суд частково задовольнив позов ТОВ «Кредитні ініціативи», визначивши суму заборгованості станом на 09.08.2014 року у розмірі 195 008,55 грн., в тому числі 193 022,29 грн. основної суми кредиту та 1 986,26 грн. процентів за користування кредитом, стягнувши її з відповідача ОСОБА_1 .

Рішення суду в частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_2 ніким не оскаржено, а тому не являється предметом перегляду апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , насамперед, зазначає про те, що суд не перевірив належним чином його заперечень проти позову в частині законності переходу права вимоги до нього за кредитним договором від первісного кредитора в особі ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «Вектро плюс», а в подальшому - до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Проте вказані ствердження спростовуються як матеріалами справи, так і змістом судового рішення.

Так, перевіряючи вказані заперечення відповідача проти позову в ході розгляду справи,

суд зазначив наступне у мотивувальній частині рішення.

Так, значною кількістю боржників, права грошової вимоги до яких були передані на підставі оспорюваних відповідачем ОСОБА_1 договорів факторингу, ставилось питання їх невідповідності вимогам чинного законодавства, що неодноразово було предметом розгляду та правової оцінки у багатьох судових рішеннях, в тому числі, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Верховного Суду України, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Зокрема, розглядаючи в касаційному порядку цивільну справу № 464/2872/15-ц, яка подібна до цієї, у своїй постанові від 07.04.2018 року КЦС ВС прийшов до таких висновків щодо застосування норм, якими регулюються відносини факторингу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (стаття 1078 ЦК України).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, за умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі. Після переходу прав вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

На підтвердження виконання умов даного договору факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були складені акти прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників, персональних даних в електронному вигляді, прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості боржників в електронному вигляді.

Пунктом 2.6 вищевказаного договору факторингу передбачено, що наступне відступлення фактором прав вимоги до боржників можливе лише з дозволу Спостережної ради ПАТ «Сведбанк».

Випискою з протоколу засідання Спостережної ради ПАТ «Сведбанк» від 20 листопада 2012 року № 19 (пункт 4 протоколу), яку суди правильно оцінили як належний доказ, підтверджується, що Спостережною радою було надано дозвіл компанії групи «Укрборг» (до складу якої входить ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), що придбає права вимоги згідно з даним рішенням, на наступний продаж (відступлення) прав вимоги заборгованості до боржників (як в цілому так і будь-якої її частини) ТОВ «Кредитні ініціативи».

У подальшому 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі. Після переходу прав вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Договір факторингу між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28 листопада 2012 року є укладеним і виконаним, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило розрахунок з ПАТ «Сведбанк», а ТОВ «Кредитні ініціативи» - з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за придбані права вимоги, зокрема за спірним кредитним договором.

До таких висновків дійшли суди першої та апеляційної інстанції при розгляді справи № 323/1762/16 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Омега Банк» як правонаступника ПАТ «СведБанк», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів та визнання недійсними договорів факторингу ( Т. 2 а.с. 150-162).

Аналізом у тій справі були всі зазначені, на думку відповідача, порушення чинного законодавства, допущені при укладенні двох договорів факторингу від 28.11.2012р., та такі ж самі порушення він висував як заперечення проти позову і в цій цивільній справі, і у цивільній справі № 323/3177/13-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення кредитного договору.

Отже, суд при дослідженні вказаних заперечень ОСОБА_1 проти позову обгрунтовано враховув як правовий висновок КЦС ВС у справі № 464/1872/15-ц, так і факти, встановлені рішеннями у вищезазначених справах, копії яких маються у цій цивільній справі.

Зокрема, рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.01.2017 року та постановою Апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2017 року у справі № 323/1762/16 вже створено преюдицію в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України щодо цих обставин, які встановлені у справі між тими ж сторонами та мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність таких заперечень відповідача та правильно вважав, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним позивачем у цій справі.

Вказані ствердження апеляційної скарги є фактично повторенням позиції відповідача, яка ретельно і всебічно перевірена судом першої інстанції і відкинута як неспроможна, з чим погоджується колегія за наведеними вище підставами.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом неправильно вирішено питання щодо строку позовної давності, який повністю пропущено позивачем, у зв`язку з чим суд, на думку апелянта, мав відмовити в позові, а не задовольняти його частково.

З цього приводу колегія вважає, що суд також навів вмотивовані висновки, з якими не можна не погодитись з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що вперше ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за цим же кредитним договором № 0704/0408/45-011 у травні 2013р. ( є.у.н. справи 323/3177/13), у якому заборгованість визначена станом на 09.03.2013р.

Заочним рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2013р.

позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

15.09.2014р. ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з іншим позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за цим же кредитним договором ( ця справа є.у.н. 323/1405/15).

Заочним рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015р. позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено та стягнуто заборгованість з обох відповідачів в солідарному порядку ( Т. 1 а.с. 170-171).

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2016р. заочне рішення від 23.06.2015р. у справі № 323/1405/15 скасовано (Т. 1 а.с. 219), продовжено розгляд справи.

Отже, звернення з новим позовом у цій справі відбулось на час існування судового рішення, ухваленого на користь позивача у іншій цивільній справі.

В подальшому, ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 квітня 2016р. заочне рішення у справі № 323/3177/13 скасовано, розгляд справи продовжено.

З вказаного вбачається, що вказані дві справи розглядались майже одночасно після скасування заочних рішень.

Повторним заочним рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017р. позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено знову у повному обсязі, та це рішення залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2018р. ( Т. 3 а.с. 156-161).

Відповідно до положень чч. 2, 3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Таким чином, пред`явивши у травні 2013р. перший позов до ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором № 0704/0408/45-011, за яким виникла заборгованість, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_1 як іпотекодавцем, позивач перервав строк позовної давності, який почав свій перебіг з цієї дати заново та мав спливти у травні 2016р. З іншим позовом до цього ж відповідача ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, але в грошовому виразі, товариство звернулось 15.09.2014р., тобто в межах трирічного строку позовної давності після його переривання у травні 2013р.

При цьому, на час звернення з більш пізнім позовом у першій справі вже малось заочне рішення суду, яке було скасовано лише у 2016р. Але до вирішення цієї справи, та справа була вже розглянута шляхом задоволення позову та рішення суду набрало законної сили, що, наразі, і свідчить про те, що строк позовної давності пред`явленням першого позову перервався.

На спростування цих обставин сторона відповідача на стадії апеляційного розгляду посилалась на постанову ВП ВС від 27.04.2019р. у справі № 523/10225/15-ц, якою, на думку апелянтів, зроблено інші правові висновки, які є протилежними вказаним вище висновкам суду.

Між тим, у справі, що переглядалась Великою Палатою , встановлені інші обставини, що і не свідчить про її тотожність зі справою, у якій відбувається апеляційний розгляд.

Так, кардинальною відмінністю є те, що у тій справі не збігається в одній особі позичальник та іпотекодавець. А тому, пред`явленням позову до іпотекодавця, який є відмінним від позичальника, не переривається строк позовної давності за аналогічними вимогами до позичальника.

Також Велика Палата у вказаній постанові зазначила, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (права на яку має позивач), що

визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленням позову, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається.

Вказані правові висновки наразі і враховані як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, якими визнано, що позовна давність перервалась відносно ОСОБА_1 , оскільки до нього було пред`явлено вимоги як до позичальника та іпотекодавця одночасно у першому позові, та через рік після цього пред`явлено новий позов як до позичальника. Різниця була у нарахуванні заборгованості, яка у першій справі визначена станом на 09.03.2013р., а у іншому позові у цій справі - станом на 09.08.2014р.

В цій частині колегія вважає, що, оскільки на час вирішення цієї цивільної справи набрало законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якій вже визначено період стягнення та розмір заборгованості, то суд безпідставно визначав інший період, і інший розмір заборгованості заново.

Колегія вважає, що набравшим чинності рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2018р., вже встановлені ці обставини, які створили преюдицію у цій справі, оскільки заборгованість стягнута достроково станом на 09.03.2013р., а тому ані період стягнення, ані сума коригуватись вже не може. Відтак, суд безпідставно перераховував розмір заборгованості по-іншому та за іншим курсом долару до гривні.

Зважаючи на вказане, колегія визнає, що за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» у цій справі з позичальника ОСОБА_1 слід стягнути ту ж саму заборгованість та за той самий період, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки іншим рішення суду, а саме: станом на 09.03.2013р. в сумі 183 520,71 грн., в тому числі: за кредитом - 122 380,98 грн., по відсотках - 31 342,71, пеня - 29 797,02 грн.

Отже, за вказаних обставин колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, але замість звільнення відповідача від заборгованості повністю, визначає її у меншому розмірі з урахуванням наявності рішення суду у іншій справі, про що у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України постановляє нове судове рішення.

Змінюючи рішення суду, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням цих змін у сумах стягнення, а також одночасно вирішує питання про судові витрати на стадії апеляційного провадження.

Так, позов заявлено на суму 322 456,48 грн., за подання якого сплачено судовий збір у сумі 3 224,56 грн., а задоволено позов на суму 183 520,71 грн., тому компенсації позивачу за рахунок відповідача належить судовий збір в сумі: 183 520,71 х 3 224,56 : 322 456,48 = 1835,20 грн.

ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення про стягнення з нього 195 008,55 грн. сплатив судовий збір в сумі 2925,31 грн., а в позові відмовлено на суму 11 488,55 грн., тому відповідачу до компенсації належить сума судового збору: 11488 х 2925,31 : 195008,55 = 172,33 грн.

Взаємозарахуванням сум судового збору, які кожен зі сторін винен один одному, остаточно визначено до стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі: 1835,20 - 172,33 = 1662,87 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 391-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2018 року у цій справі в оскаржуваній частині щодо стягнутого з ОСОБА_1 розміру заборгованості та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0704/0408/45-011 від 09.04.2008 року станом на 09.03.2013 року у розмірі 183 520 (сто вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять) гривень 71 копійки, в тому числі 122 380 (сто двадцять дві тисячі триста вісімдесят) гривень 98 копійок суми кредиту, 31 342 (тридцять одну тисячу сімсот сорок дві) гривні 71 копійку процентів за користування кредитом, пеню в сумі 29 797 (двадцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір в сумі 1662 (одна тисяча шістсот шістдесят дві) гривні 87 копійок.

В решті рішення не оскаржувалось і не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Бєлка В.Ю.

Онищенко Е.А.