Справа №522/7818/19
Провадження №2/521/3207/19
28 листопада 2019 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя - Плавич І.В.,
секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-2»,
У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-2».
Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач вказувала, що 10 жовтня 2002 року Державний побутовим підприємством «Нефон» їй було видано ордер на житлове приміщення у гуртожитку АДРЕСА_1 .
17 грудня 2018 року позивач звернулась до ТОВ «Мрія-2», яке є правонаступником ДПП «Нефон», для надання необхідних документів для подальшої приватизації кімнати у гуртожитку, у якій вона проживає.
Проте, як стало відомо позивачу, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради зареєструвало будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_5, АДРЕСА_7 , за державою в особі Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України.
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 19 липня 2004 року власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є держава в особі Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України.
На думку позивача, реєстрація нерухомого майна Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за державою в особі Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України є протиправною, що позбавило позивача першочергово провести процедуру приватизації житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та підлягає скасуванню.
У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання його дій протиправними з реєстрації права власності за державою в особі Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України на будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 . Також сторона позивача просила скасувати та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 19 липня 2004 року серії САА №440240.
Представник Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов до суду не надходив.
Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про підтримання заявленого позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.
Представник Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явився, підприємство повідомлялось про розгляд справи належним чином, причини неявки представника суду не відомі.
Інші учасники цивільного процесу у відкрите судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Згідно із ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача у даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.
Під час розгляду справи і на підставі наявних в ній доказів судом було встановлено, що 11 вересня 2002 року між ОСОБА_1 та Державним побутовим підприємством «Нефон» було укладено договір оренди житлового приміщення від 11 вересня 2002 року. За вказаним договором Державне побутове підприємство «Нефон» передало Позивачу житлову кімнату №304 розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 40,2 кв.м., в користування (найм).
Державним побутовим підприємством «Нефон» було видано Позивачу ордер на житлове приміщення в гуртожитку №2 від 10 жовтня 2002 року.
17 грудня 2018 року позивач звернулась із запитом до ТОВ «МРІЯ-2», як правонаступника Державного побутового підприємства «Нефон», щодо надання інформації та належним чином засвідчених копії документів про власника будівлі за адресою АДРЕСА_1 для подальшого оформлення процедури приватизації кімнати по АДРЕСА_1 , у якій проживає позивач.
Як вбачається із відповіді ТОВ «МРІЯ-2» від 03 квітня 2019 року за вих: №13, Наказом Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» від 24 липня 2000 року №34 «Про реорганізацію Державного виробничого житлово-побутового підприємства м. Одеси» було реорганізовано Державне виробниче житлово-побутове підприємство м. Одеси шляхом виділення з його складу майнового комплексу відокремленого структурного підрозділу по обслуговуванню житлового фонду у складі: дитячого оздоровчого табору по АДРЕСА_5 будівлі АДРЕСА_1 , будівлі за адресою АДРЕСА_7 , будівлі за адресою АДРЕСА_8 будівлі за адресою АДРЕСА_9 ; створено на базі зазначеного майна Державне підприємство «Нефон».
Відповідно до наказу Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України від 16 липня 2004 року №546 та листа від 16 липня 2004 року вих. №1/3280 Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (правонаступником якого є КП «БТІ» ОМР) зареєструвало за державою в особі Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5, АДРЕСА_1, АДРЕСА_7 .
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради віл 19 липня 2004 року серії САА № НОМЕР_1 , власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є держава в особі Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України. Підстава здійснення реєстрації права власності є наказ Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України від 16 липня 2004 року №546.
Наказ Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України від 16 липня 2004 року №546 оскаржений не був.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2015 року №271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках» затверджено перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015-2017 роках, до якого було включено майновий комплекс ДПП «Нефон».
07 березня 2018 року набрав чинності Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна» від 18 січня 2018 року, на виконання вимог якого Фонд державного майна України наказом від 27 березня 2018 року №447 затвердив переліки об`єктів малої приватизації, до яких був включений колишній майновий комплекс ДПП «Нефон».
Судом звернуто увагу, що Протоколом спільного засідання уповноважених представників Державного побутового підприємства «Нефон» та ТОВ «МРІЯ-2» від 03 вересня 2004 року було вирішено надати необхідні документи Державному реєстратору про внесення в Єдиний державний реєстр запису про рішення відносно припинення діяльності Державного побутового підприємства «Нефон» у зв`язку із приєднанням до Орендаря ТОВ «МРІЯ-2».
У зв`язку з тим, що реєстрація права власності на спірне майно відбулась у 2004 році, а позивач звернулася до суду лише 08 травня 2019 року, - суд звернув увагу на наступне.
Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як наводить ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як регламентує ст. 267 ч.5 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Згідно пояснень сторони позивача, даний позов був поданий нею одразу після того, як їй стало відомо про порушення, на її думку, її права на першочергову приватизацію після отримання листа від ТОВ «Мрія-2».
Суд не може погодитись із доведеністю даних тверджень, однак вбачає обґрунтованим поновити встановлені законом строки позовної давності, забезпечити особі право на доступ до суду та розглянути заявлені позовні вимоги по суті.
Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 , суд звернув увагу на наступне.
Згідно із ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав. їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст. 3 ч. 1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
При цьому згідно ст. 4 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.
Як передбачає ст. 334 ч.4 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Виходячи з сукупно викладеного, суд вбачає обґрунтованим вважати, що держава в особі в особі Регіонального відділення по Одеській області Фонду державного майна України набула права власності на спірну квартиру. А дії відповідача з реєстрації права власності не порушують норм матеріального або процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» Сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.
Позивач вказувала, що не має власного житла, не використала право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду та вселена в гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживає у гуртожитку протягом тривалого часу, а саме з 2002 року по теперішній час, але не надала належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.
Дійсно, статтею 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).
Положеннями ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Згідно з рішенням Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України).
Перевіривши факти і обставини, якими сторони позивача обґрунтовувала свої вимоги, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, і надавши їм належну правову оцінку, - суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 , адже стороною позивача не надано жодних допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація права власності відповідачем була здійснена із порушеннями закону, крім того, позивач не надав належних доказів звернення її до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області із необхідними документами щодо приватизації майна. Крім того, ОСОБА_1 не надала доказів щодо тривалого проживання у спірному приміщенні.
Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд
У позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-2», - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Малиновського районного суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дата складення повного судового рішення: 09 грудня 2019 року.
Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 .
о Суддя: І.В. Плавичсуді міста Одеси.
Суддя: