ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/164/18Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/870/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Костів Х.Ю.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/164/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2019 року, ухваленого суддею Сташків Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільної сумісної власності подружжя та його поділ.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з відповідачем ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з 17 січня 2006 року. На даний час однією сім`єю не проживають.

За час спільного проживання з відповідачем, за спільні кошти подружжя було набуто майно:

земельну ділянку площею 0,1263 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, придбану за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 3 липня 2006 року. Державний акт на дану земельну ділянку виданий на відповідача ОСОБА_1

житловий будинок разом господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , побудований в період з вересня 2006 року по жовтень 2010 року. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями видано 29 жовтня 2010 року на відповідача ОСОБА_1 ..

Окрім того, за час спільного проживання, за спільні кошти та кошти її батьків ними було придбано:

- кухонний куток, вартістю 5000 грн.;

- кухонний гарнітур, вартістю 16000 грн.;

- гардеробну, вартістю 9250 грн.;

- диван, шкірзамінник, вартістю 10 000 грн.;

- душову кабіна, вартістю 6000 грн.;

- прихожу, вартістю 3500 грн.;

- тумбочка з умивальником та дзеркалом, вартістю 1500 грн.;

- камін з мармуровим окладом, вартістю 1000 доларів США, що станом на 13 лютого 2018 року, за курсом Національного Банку України, становить 26 840,40 грн.;

- холодильник Bosch, вартістю 550 доларів США, що станом на 13 лютого 2018 року, за курсом Національного Банку України, становить 14762,22 грн.

- посудомийну машину Bosch, вартістю 450 доларів США, що станом на 13 лютого 2018 року, за курсом Національного Банку України, становить 12078,18 грн.;

- пральну машину Bosch, вартість 430 доларів США, що станом на 13 лютого 2018 року, за курсом Національного Банку України, становить 11541,37 грн.;

- поверхню газову Electrolux, вартістю 200 доларів США, що станом на 13 лютого 2018 року, за курсом Національного Банку України, становить 5 368,08 грн.;

- духову шафу електричну Electrolux, вартістю 400 доларів США, що станом на 13 лютого 2018 року, за курсом Національного Банку України, становить 10 736,16 грн.;

- витяжку, вартістю 40 доларів США, що станом на 13 лютого 2018 року, за курсом Національного Банку України, становить 1 0736,62 грн.

Загальна вартість вище переліченого майна становить 143 313,03 грн.

Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0,1263 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , та двоповерховий житловий будинок з мансардою та добудовою, гараж з господарською будівлею, підвал та вбиральню, криницю, огорожу, ворота з хвірткою, які розташовані в АДРЕСА_1 ; кухонний куток, кухонний гарнітур, душову кабіну тумбочку з умивальником та дзеркалом, холодильник Bosch, пральну машину Bosch, поверхню газову Electrolux, духову шафу електричну Electrolux, гардеробну, диван, камін з мармуровим окладом, витяжку прихожу, посудомийну машину Bosch.

Визнати за нею право власності на 2/3 частин земельної ділянки площею 0,1263 га, на 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй кухонний куток, кухонний гарнітур, душову кабіну, тумбочку з умивальником та дзеркалом холодильник Bosch, пральну машину Bosch, поверхню газову Electrolux, духову шафу електричну Electrolux та камін з мармуровим окладом - загальною вартістю 97747, 40 грн.

Виділити відповідачу ОСОБА_1 гардеробну, диван, прихожу, посудомийну машину Bosch - загальної вартістю 45565,63 грн.

Провести поділ земельної ділянки площею 0,1263 га, виділивши їй 2/3 земельної ділянки та 2/3 двоповерхового житлового будинку з мансардою та добудовою, гараж з господарською будівлею, підвал та вбиральню, криницю, огорожу, ворота з хвірткою.

26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, який уточнив у липні 2018 року, про визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя та його поділ.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Підволочиського районного суду від 27 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

За час подружнього життя сторонами було придбано рухоме та нерухоме майно, яке в силу вимог закону є спільною сумісною власністю.

03 листопада 2010 року позивачем було придбано автопричіп ШЗК 06 ТУРИСТ 1992 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів.

Окрім іншого, в 2013 році позивач придбав:

- шиномонтажний обладнання,

- балансувальний стенд ТК 953 ВКІОНТ;

- шиномонтажний стенд LС 810 G 24 (220В), Т82501L 2.5т.;

- домкрат підкатний алюмінієвий.

Починаючи з червня 2016 року з відповідачкою ОСОБА_3 шлюбних стосунків не підтримував, шлюб між сторонами існував формально. Тривалий час він не має можливості користуватися вищезазначеним рухомим майном, оскільки відповідачка його утримувала в себе та не йому надає.

Просив визнати за ним право власності на 1/2 частку майна, а саме: на шиномонтажне обладнання балансувальний стенд ТК 953 ВКІGНТ, шиномонтажний стенд LС 810G до 24(220В), Т82501L 2.5т., домкрат підкатний алюмінієвий.

Стягнути з відповідачки в його користь в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частини шиномонтажного обладнання балансувальний стенд ТК 953 ВКІОНТ, шиномонтажний| стенд LС 810 G до 24 (220В), Т82501L 2.5т. домкрат підкатний алюмінієвий в розмірі 22 922 (двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривень 50 копійок.

Припинити за ним право власності на автопричіп ШЗК О6 ТУРИСТ 1992 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 та визнати право власності на нього за відповідачкою.

Стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості спірного автопричепа ШЗК 06 ТУРИСТ 1992 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 13 500 грн.

Ухвалою Підволочиського району суду Тернопільської області від 09 липня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно та його поділ (№2/604/139/18), та справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя, визнання права власності, припинення права власності та стягнення грошової компенсації (№2/604/139/18,2/604/313/18), об`єднано в одне провадження та присвоєно номер провадження - №2/604/139/18 (справа №604/164/18).

08 квітня 2019р. ОСОБА_1 подав заяву про часткову відмову від позовних вимог, в якій просив прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку майна, а саме: автомобіль «Меrcedes-Benz Sprinter 313» 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , який до 19.07.2016 року був зареєстрований за відповідачем та закрити в цій частині провадження у справі. Іншу частину позовних вимог розглядати по суті. ( т.2 а.с. 84)

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2019 року вирішено:

"Позовні вимоги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мислова Підволочиського району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ) реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_3 ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на :

-1/2 частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 020030203, котра згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №456152 від 06 вересня 2006 року, видана Підволочиським районним відділом земельних ресурсів, належить ОСОБА_1 ;

- 1/2 частку домоволодіння (житлового будинку з мансардою та добудовою, гаражу, з господарською будівлею, підвалом та вбиральнею, криниці, огорожі, воріт з хвірткою) по АДРЕСА_1 , котре згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_5 від 29 жовтня 2010 року, що видане Підволочиською селищною радою, належить ОСОБА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 меблі та побутову техніку, а саме: кухонний гарнітур кухонний куток, душову, кабіну, тумбочку з умивальником та дзеркалом, холодильник Bosch, пральну машинку Bosch, поверхню газову Electrolux, духову шафу електричну Electrolux, гардеробну, диван, камін з мармуровим окладом, прихожу для вітання одягу (вішак), посудомийну машину.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від частини заявлених ним позовних вимог щодо визнання за ним в порядку поділу майна права власності на 1/2 частку майна, а саме автомобіль марки «Меrcedes-Benz Sprinter 313» 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , зеленого кольору, а також права власності на 1/2 частку шиномонтажного обладнання: балансувальний стенд ТК 953 ВКІGНТ, шиномонтажний стенд LС 810G до 24(220В), Т82501L 2.5т. домкрат підкатний алюмінієвий у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Провадження у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ у частині позовних вимог щодо визнання за ним в порядку поділу майна права власності на 1/2 частку майна, а саме автомобіль марки «Меrcedes-Benz Sprinter 313» 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , зеленого кольору, - закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженки с. Мислова Підволочиського району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ - задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 компенсацію грошових коштів за 1/2 частину вартості шиномонтажного обладнання, а саме : балансувальний стенд ТК 953 ВКІGНТ, шиномонтажний стенд LС 810G до 24(220В), Т82501L 2.5т. домкрат підкатний алюмінієвий, в розмірі 22922,00 (двадцять дві тисячі дев`ятсот і двадцять дві) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили захід забезпечення позову, згідно ухвали Підволочиського районного суду від 22 березня 2019 року, якою було накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 - скасувати.

Судові витрати, що складаються із судового збору, покласти на сторони у розмірі фактично понесених кожним із них при подачі позовів.»

Не погодившись із даним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості автомобіля марки «Меrcedes-Benz Sprinter 313» та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частини даного автомобіля.

ОСОБА_3 просить змінити рішення частині стягнення з неї компенсації грошових коштів за частину вартості шиномонтажного обладнання, а саме: балансувальний стенд ТК 953 BRIGHT, шиномонтажний стенд LC 810 G до 24 (220В), T8250IL 2,5 тонн., домкрат підкатний алюмінієвий в розмірі 22922 грн., зменшивши розмір такої компенсації до 7110 грн.

Вважає рішення суду в цій частині незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 викладені в ній доводи не визнав та вказав, що розписка, яку надала ОСОБА_3 на підтвердження укладення договору купівлі-продажу, не може прийматися до уваги, так як дана копія розписки не була предметом розгляду в суді першої інстанції. ОСОБА_3 не навела виняткові обставини, які зумовили неможливість подання розписки суду першої інстанції. Крім того вважає, що дана розписка не є допустимим, належним, достатнім та достовірним доказом, оскільки відповідно до вимог статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірність укладення договорів купівлі-продажу майна не може підтверджуватись письмовими пояснення у вигляді розписки.

Вважає оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 1/2 вартості шиномонтажного обладнання в розмірі 22922 грн. законним та обґрунтованим, підстав для його скасування в цій частині виходячи з доводів апеляційної скарги немає.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 викладені в ній доводи не визнала та вказала, що факт спільного проживання з відповідачем до березня 2017 року встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а саме: рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2018 року у справі №604/305/18, про розлучення. Кошти виручені від продажу автомобіля марки «Меrcedes-Benz Sprinter 313» були витрачені ними на потреби сім`ї за час їхнього спільного проживання. Крім того вказала, що при продажі автомобіля був присутній її колишній чоловік, йому було відомо про таке відчуження та він фактично погодився в продажем автомобіля. Після продажу автомобіля відповідач брав у ОСОБА_6 проданий автомобіль у тимчасове користування.

Просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Меrcedes-Benz Sprinter 313» 2006 року випуску, залишити без змін.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржує в частині відмови у стягненні із відповідачки грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Меrcedes-Benz Sprinter 313» 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 , а ОСОБА_3 - в частині вартості шиномонтажного обладнання, а саме: балансувальний стенд ТК 953 BRIGHT, шиномонтажний стенд LC 810 G до 24 (220В), T8250IL 2,5 тонн, домкрат підкатний алюмінієвий.

Вимоги про скасування чи зміну рішення суду в частині поділу решти майна набутого подружжям під час шлюбу в апеляційних скаргах не заявлялись, тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля скасувати з мотивів викладених в апеляційній скарзі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив залишити без задоволення.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 , просили рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 вартості шиномонтажного обладнання змінити, зменшивши розмір стягнення з 22922 грн. до 7110 грн., посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі. Просили взяти до уваги розписку ФОП ОСОБА_7 від 11 липня 2019 року, якою посвідчено придбання ним в ОСОБА_3 балансувального стенду ТК 953 BRIGHT та шиномонтажного стенду LC 810 G до 24 (220В) за 15700 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просили залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 17 січня 2006 року по 27 квітня 2018 року.

За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Встановлено, що автомобіль марки Меrcedes-Benz Sprinter 313» та шиномонтажне обладнання, а саме: балансувальний стенд ТК 953 BRIGHT, шиномонтажний стенд LC 810 G до 24 (220В), T8250IL 2,5 тонн., домкрат підкатний алюмінієвий, сторони придбали в шлюбі і дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення половини вартості автомобіля марки "Меrcedes-Benz Sprinter 313" суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем-позивачем ОСОБА_1 не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами факт відчуження спірного транспортного засобу його дружиною ОСОБА_3 без його відому та згоди громадянину ОСОБА_6 , та розпорядження коштами не в інтересах сім`ї.

Ці висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

При цьому, застосовуючи до спірних правовідносин вищенаведені норми закону, суд вірно керувався роз`ясненнями даними в п. 30 Постанови Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в яких зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном шо належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності передбаченого ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Так судом встановлено, що у липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, зокрема автомобіля Меrcedes-Benz Sprinter 313» 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_7 . Крім того 19 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розірвання шлюбу.

12 серпня 2016 року до початку розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 подав суду заяву, якою просив залишити без розгляду заявлені ним позовні вимоги про поділ майна подружжя, саме автомобіля марки "Меrcedes-Benz Sprinter 313" 2006 року випуску.(т. 1 а.с. 134)

З пояснень сторін встановлено, що рішення суду про розірвання шлюбу за їх апеляційною скаргою було скасоване судом апеляційної інстанції у зв`язку з примиренням сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що в час продажу спірного автомобіля між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбулось примирення, після чого сторони тривалий час проживали разом, вели спільне господарство, заробляли кошти.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те що кошти, отримані від продажу 19 липня 2016 року автомобіля марки Меrcedes-Benz Sprinter 313» використовувались на потреби сім`ї за згодою подружжя.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що відкликання заяви про розірвання шлюбу мало формальний характер, а сторони насправді не відновили сімейних стосунків, відповідними доказами не підтверджується та заперечувалися відповідачкою ОСОБА_3 , яка пояснила, що після примирення вони спільно проживали та вели спільне господарство, спільно витрачали кошти, що були виручені від продажу спірного автомобіля марки "Меrcedes-Benz Sprinter 313".

Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо зменшення вартості шиномонтажного обладнання.

Встановлено, що вказане спірне майно - балансувальний стенд ТК 953 BRIGHT, шиномонтажний стенд LC 810 G до 24 (220В), Т8250ІL 2.5т., домкрат підкатний алюмінієвий, сторони придбали за спільні кошти під час шлюбу - 14 листопада 2013 року у фізичної особи підприємця ОСОБА_8 .

З відповіді фізичної особи підприємця ОСОБА_8 від 07 травня 2018 року вбачається, що на даний час вартість спірного шиномонтажного обладнання, придбаного за видатковою накладною № ВорЦ-02767 від 14 листопада 2013 року становить 45845 гривень.

Суд вірно відхилив доводи позивачки про те, що вказане майно було реалізоване нею за 15700 гривень, а тому відповідач ОСОБА_1 має право на компетенцію половину вартості спірного майна у розмірі 7110 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами суду про те, що будь-яких доказів того, що фактична вартість обладнання була визначена договором купівлі-продажі і була нижчою ніж та, котра зазначена позивачем відповідачем ОСОБА_1 , відповідач-позивач ОСОБА_3 не надала.

При цьому колегія суддів не приймає як додатковий доказ надану ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції розписку ФОП ОСОБА_7 від 11 липня 2019 року, якою посвідчено придбання ним шиномонтажного обладнання за 15700 грн., так як дана розписка не була подана суду першої інстанції та сторона не надала докази неможливості подання даної розписки до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. (ч.3 ст. 367 ЦПК України).

Крім того, суд першої інстанції дав належну оцінку тій обставині, що ОСОБА_3 , не погоджуючись із вартістю майна, вказаного позивачем ОСОБА_1 на підставі довідки фізичної особи підприємця ОСОБА_8 , не заявляла клопотання про призначення експертизи щодо визначення оцінки вартості вказаного спірного майна.

Таким чином, суд правильно визначив вартість майна на підставі єдиного належного та допустимого доказу у справі - довідки про його вартість, виданої продавцем цього майна фізичною особи підприємця ОСОБА_8

Інші докази та обставини, на які посилались заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повна постанова складена 26 листопада 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.