Справа № 459/906/17 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/641/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

з участю апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, у якому просить стягнути з останніх 8 256 грн. 00 коп. майнової шкоди, спричиненої затопленням житла, 638 грн. 40 коп. витрат на оплату кошторису, 640 грн. 00 коп. судових витрат, а також 6 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 8 256 грн. 00 коп. (вісім тисяч двісті п`ятдесят шість гривень 00 коп.) майнової шкоди, завданої залиттям квартири, 638 грн. 40 коп. (шістсот тридцять вісім гривень 40 коп.) витрат на виготовлення кошторису та 1 000 грн. 00 коп. (одну тисячу гривень 00 коп.) моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок гривень 00 коп.) сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення є незаконним та необґрунтованим через неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне і неповне дослідження доказів та їх оцінки та невірне застосування норм матеріального права. В обґрунтування вимог покликаються на те, що квартира позивачів знаходиться на тому ж рівні, що і їх відповідачів квартира, лише у різних під`їздах. У них з позивачкою спільний стояк центрального опалення. Квартира відповідачів від`єднана від системи центрального опалення у вересні 2009 року. Квартира позивача теж від`єднана від системи центрального опалення, однак апелянти не знають з якого часу. 19.10.2016 року із труб в стіні, котрі на відстані приблизно п`ять та тридцять сантиметрів від підлоги, які залишились між їх з позивачем квартирами почала текти вода, було частково затоплено одну з кімнат у їх квартирі, тобто вода не могла затопити стелі позивача, оскільки квартира знаходиться на тому самому рівні, що й квартира відповідачів. В той же вечір до квартири відповідачів прийшла начальник ЖЕД № 3 ОСОБА_5 (свідок по справі) і підтвердила, що у квартирі ОСОБА_3 немає жодного затоплення. Однак, актом комісії КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 21 жовтня 2016 року у квартирі позивача, виявлено підтоплення в кімнаті по всій підлозі. Причинами залиття у цьому акті зазначено самовільне відкушування заглушки на сцепках внутрішньо будинкової системи центрального опалення відповідачами, мешканцями квартири АДРЕСА_1 . З таким висновком вони не погоджуються, оскільки витік води міг бути внаслідок того, що позивач сама пошкодила труби при самовільному від`єднанні від системи центрального опалення. Зазначають, що причина затоплення не досліджувалась, акт не надавався для ознайомлення і такий не відповідає формі, яка зазначена в Наказі від 17.05.2005 р. № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», окрім того, акт не зареєстрований у належний спосіб.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Левицька О.І. висловилась у заперечення апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Суд належним чином встановив факт залиття квартири, з`ясував причину залиття позивачів та встановив особу, відповідальну за завдану шкоду. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2017 року без змін.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та дійшовши висновку про те, що залиття приміщення позивачки відбулось з вини власника квартири ОСОБА_1 , у якій відбулася аварія у системі центрального опалення, а інші відповідачі є його членами сім`ї і цивільно-правової відповідальності в даному випадку не несуть. Відповідачем презумпція вини не спростована, а тому вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що сторони проживають за адресою АДРЕСА_2 , а саме, позивач у квартирі АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 . Відповідач є одноосібним власником квартири, у якій були неналежно відключені труби центрального опалення, що призвело до витоку води.

Так, згідно акту від 21.10.2016 року, який складено комісією КП «Червонограджитлокомунсервіс» за фактом аварії, що трапилася у системі центрального опалення в квартирі відповідачів 19.10.2016 року, залиття сталося внаслідок халатності останніх. Зокрема, виявлено сліди підтоплення і у квартирі позивача. Причиною аварії є самовільне відрізання заглушок сцепок системи центрального опалення.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_6 , яка є дочкою позивача, пояснила, що ввечері 19.10.2016 року, повернувшись додому, виявила у квартирі воду, яка текла через стіну, де проходили труби опалення, зі сторони відповідачів. Згодом, а саме, 21.10.2016 року ситуація із затопленням повторилася.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_7 , цивільного чоловіка ОСОБА_6 , 16.10.2016 року та 21.10.2016 року у їх квартиру лилася вода крізь стіну, що суміжна з квартирою відповідачів.

Допитана судом свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є майстром дільниці. У жовтні 2016 року під час запуску опалення у будинку на АДРЕСА_2 , сталося затоплення квартир. Вона була присутня при огляді квартир сторін. У квартирі за адресою АДРЕСА_4 , були обрізані труби центрального опалення та не встановлені заглушки і труби були заклеєні шпалерами. З отворів труб потекла вода, що проходила крізь стіну до позивача, де змонтовані труби.

Згідно кошторисної документації витрати на ремонт квартири позивачки становлять 8 256 грн. 00 коп. При цьому, за виготовлення кошторисної документації позивачем сплачено 638 грн. 40 коп.

Колегія суддів надаючи правову оцінку зібраним у справі доказав виходить з наступного.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу основних засад цивільного судочинства, право особи на звернення до суду за захистом її прав, свобод та інтересів є одним із найважливіших прав, гарантованих Конституцією України. Воно є ознакою правової держави, проявом принципу розподілу державної влади. При цьому, можливість особистого звернення в суд залежить від наявності у того, хто звертається, цивільно-процесуальної правоздатності і дієздатності; існування правоздатності у того, хто звертається повинно бути не тільки узагалі, а й правоздатності у конкретній справі. Юридичною заінтересованістю володіють тільки ті особи, що звертаються до суду, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин, або кому законом надане право порушення справи в інтересах інших осіб. Особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені.

Звернувшись в суд з відповідними вимогами, позивач в силу вимог статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну сторону таких.

Частиною першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Згідно з ч.ч. 4 та 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Стаття 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналогічні роз?яснення містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

Такі висновки ґрунтуються також і на положеннях ч. 2 ст. 1166 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з відповідним позовом та в підтвердження позовних вимог надала акт від 21 жовтня 2016 року про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання, із змісту якого вбачається про сліди підтоплення по всій підлозі; зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта, локальний кошторис на будівельні роботи № ІІ-2-1 дефектний акт на ремонт квартири АДРЕСА_5 після затоплення. З наведеного можна дійти висновку, що подані позивачем докази доводять факт заподіяння їй збитків і, що ці збитки заподіяні їй з вини саме відповідача.

В той же час відповідач свою вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, належними та допустимими доказами не спростував.

Суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди її майну і врахувавши, що відповідач як власник та особа, яка проживає у квартирі, з якої відбувся витік вод, має цивільну процесуальну дієздатність, не довів відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, керуючись положеннями ст.ст. 22, 1166, 1167, 1192 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Доказів відсутності своє вини у спричинені позивачу шкоди, відповідачем суду не подано, як і не знайшли свого підтвердження аналогічні мотиви апеляційної скарги, в ході перегляду судового рішення в апеляційному порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що сама позивач могла пошкодити труби при самовільному від`єднанні від системи центрального опалення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Мотиви апеляційної скарги відповідача про те, що у нього не виникає обов`язку відповідати за шкоду, спричинену пошкодженням та залиттям приміщення позивача, оскільки судом першої інстанції не встановлена причини затоплення і, зокрема на стелі, не призначено судової-будівельно технічної експертизи, не заслуговують на увагу суду, оскільки у суді апеляційної інстанції сам відповідач визнав те, що витік води з його квартири мав місце, ним було затоплено квартиру поверхом нижче і добровільно відшкодовано власникам такої завдану шкоду. І в той час же відповідачем заперечується його винуватість у затопленні квартири позивача, проте не спростовано того факту, що залиття сталося з його вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди.

Доводи скарги про те, що вода не могла затопити стелі позивача, оскільки квартира знаходиться на тому самому рівні, що й квартира відповідача правильності висновків не спростовує, оскільки у акті від 21 жовтня 2016 року чітко вбачається, що стеля була затоплена не у квартирі позивачки, а у квартирах № АДРЕСА_6 та 20, які знаходяться поверхом нижче. Що стосується стелі у квартирі позивача, то в кошторисі вказано про проведення робіт з виведення цвілі на стелі, що жодним чином не стверджує про залиття стелі, а лише є свідченням наявності вологи в квартирі і, як наслідок, появу цвілі.

Також колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що за клопотанням відповідачів, у справі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2018 року була призначена судово-будівельна експертиза, на вирішення експерта було поставлено питання про те, який розмір шкоди завданої залиттям належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_5 , що мало місце 19 жовтня 2016 року з квартири АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 без урахування відновлювального ремонту поверхні стелі?

Однак згідно листа ТзОВ «Незалежний центр судових експертиз», цивільна справа № 459/906/17 була повернута на адресу Львівського апеляційного суду без виконання ухвали, у зв`язку з неоплатою ОСОБА_1 вартості проведення експертизи.

З огляду на встановлені судом підстави для відшкодування майнової шкоди, вірними є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування і моральної шкоди, розмір якої судом визначено з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості. Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду і в цій частині вирішення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на їх правильність

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.