ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/408/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Панченка Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/11073/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року (суддя Логінова С.М.,повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору, стягнення коштів та визнання припиненим кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

21 травня 2018 року ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 31 січня 2014 року між ним і ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №500453991, за умовами якого банк надав йому на поточні потреби грошові кошти у сумі 7066 грн 18 коп строком на 60 місяців під 14,99% річних.

04 грудня 2014 року між ним і ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №500966189, за умовами якого банк надав йому на погашення кредиту грошові кошти у сумі 6567 грн 55 коп строком до 05 грудня 2019 року під 15,99% річних.

Відповідно до п.п. 2.8.1 п. 2 кредитного договору від 04 грудня 2014 року за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 2,52% від суми кредиту, що становить 30,24% річних, а в грошовому виразі, згідно з додатком №1 до договору - 165 грн 50 коп щомісячно.

Умови договору про надання споживчого кредиту, якими передбачено здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. На виконання зазначеного пункту договору переплатив 6450 грн, які підлягають поверненню.

Тому, позивач просив визнати недійсним (нікчемним) п.п. 2.8.1 п. 2 кредитного договору №500966189 від 04 грудня 2014 року; стягнути з відповідача на його користь 6450 грн; визнати кредитний договір припиненим внаслідок його виконання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_6, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Судом не зазначено у резолютивній частині рішення про нікчемність п.п. 2.8.1 п. 2 кредитного договору від 04 грудня 2014 року. Відмова в позові з підстав пропуску строку позовної давності не відповідає вимогам закону.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм

матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 31 січня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» (тепер - АТ «Альфа-Банк») і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №500453991, за умовами якого банк надав позичальникові на поточні потреби грошові кошти у сумі 7066 грн 18 коп строком на 60 місяців із сплатою відсотків за користування ними у розмірі 14,99% річних.

04 грудня 2014 року між сторонами був укладений кредитний договір №500966189, за умовами якого банк надав ОСОБА_6 на погашення кредиту грошові кошти у сумі 6567 грн 55 коп строком до 05 грудня 2019 року під 15,99% річних.

Підпунктом 2.8.1 п. 2 кредитного договору №500966189 від 04 грудня 2014 року визначено, що за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 2,52% від суми кредиту, що становить 30,24% річних, а в грошовому виразі, згідно з додатком №1 до договору - 165 грн 50 коп щомісячно.

Зобов'язання за кредитним договором №500966189 від 04 грудня 2014 року виконані ОСОБА_6 у жовтня 2016 року.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд обґрунтовував пропуском позивачем строку позовної давності.

Такий висновок суду в частині вимог про визнання недійсним п.п. 2.8.1 п. 2 кредитного договору відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правовідносини сторін регулюються також Законом України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення кредитного договору №500966189.

За положеннями п. 3 ч. 5 ст. 11, ч. 1, ч. 2, ч. 5 і ч. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Умова кредитного договору №500966189 від 04 грудня 2014 року (п.п. 2.8.1 п. 2) про сплату позичальником комісії за управління кредитом є несправедливою, а тому наявні підстави для визнання цього пункту договору недійсним.

Проте, відповідачем у справі 11 вересня 2018 року заявлено про застосування позовної давності (а.с.30-31).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правильним є висновок суду, що про порушення свого права (включення до договору умов, які є несправедливими) ОСОБА_6 довідався або міг довідатися під час укладення кредитного договору 04 грудня 2014 року.

З позовом до суду він звернувся 21 травня 2018 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови в позові про визнання недійсним (нікчемним) пункту кредитного договору.

З урахуванням наведеного вище апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність вимогам закону рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності у цій частині позовних вимог.

Разом з тим, суд припустився помилки при ухваленні рішення про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності в частині вимог про стягнення коштів у сумі 6450 грн, сплачених як комісію за управління кредитом на підставі п.п. 2.8.1 п. 2 договору, і визнання припиненим кредитного договору від 04 грудня 2014 року.

Тому, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У зв'язку з відмовою в позові про визнання недійсним пункту кредитного договору, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення коштів, сплачених на виконання цього пункту договору.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про наявність правових підстав для стягнення коштів у межах трирічного строку позовної давності (з 21 травня 2015 року).

Що стосується вимог про визнання припиненим кредитного договору від 04 грудня 2014 року, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Визнання припиненим кредитного договору внаслідок його виконання діючим законодавством не передбачено.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом цієї норми припиненим може бути визнано зобов'язання.

Правові підстави для визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором від 04 грудня 2014 року внаслідок його виконання відсутні, оскільки відмовлено в позові ОСОБА_6 про визнання недійсним пункту кредитного договору, про стягнення коштів, сплачених на виконання оспорених умов договору, і не проводиться перерахунок платежів за договором.

Безпідставність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення коштів і визнання припиненим кредитного договору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові за безпідставністю вимог.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року в частині вимог про стягнення коштів і визнання припиненим кредитного договору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення коштів та визнання припиненим кредитного договору відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай