Справа № 740/3229/19
Провадження № 2-о/740/126/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівськоїобласті в складі:

головуючої - судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря - Кононяко С.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Самойленка М.Д.,

представника заінтересованої особи - Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області - Іваненко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою адвоката Самойленка Миколи Дмитровича в інтересах заявника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ніжинський МВ ДМС України в Чернігівській області, Головне управління національної поліції в Чернігівській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Самойленко М.Д. звернувся до суду в порядку окремого провадження із вказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 народився в с. Зруб Ніжинського району Чернігівської області ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що з народження проживав в АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , уродженцями села Зруб Ніжинського району. Потім проходив військову службу у лавах Радянської Армії.

Під час проходження служби його паспорт громадянина СРСР, виданий 27 грудня 1971 року серія НОМЕР_1 Ніжинським райвідділом Чернігівської області, був втрачений.

Свою трудову діяльність ОСОБА_1 розпочав в колгоспі ХХІ з*їзду партії Кукшинської сільської ради Ніжинського району з 1963 по 1969 рік, про що здійснено записи у трудовій книжці. В подальшому, - в період з 19.11.1969 по 17.12.1971 проходив строкову службу в рядах Радянської Армії.

08.07.1982 він був прийнятий на роботу до Київського заводу ЖБК «Дорстройтресту», звідки звільнився 04.09.1993. Під час роботи на Київському заводі ЖБК «Дорстройтресту» він постійно проживав в гуртожитку даного підприємства в м.Києві та приїжджав в с.Зруб до своїх батьків.

В 1994 році він був прийнятий в радгосп «Дружба народів» на посаду пастуха та постійно став проживати на території Кукшинської сільської ради в с.Зруб Ніжинського району.

Так як ОСОБА_1 втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорт громадянина України, він письмово звернувся до Ніжинського міського відділу УДМС України із заявою про втрату паспорта колишнього СРСР, проте перевіркою встановлено лише особу заявника, але не встановлено належності його до громадянства України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Самойленко М.Д. підтримали заяву за викладених в ній обставин.

Представник заінтересованої особи - Ніжинський МВ УДМС України в Чернігівській області - Іваненко С,М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України підтверджується також записами в трудовій книжці, в якій зазначено що ОСОБА_1 прийнятий на роботу на завод ЖБК «Дорстройтресту» та працював з 08.07.1982 по 04.09.1993.

Згідно довідки Кукшинської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №109 від 15.02.2018 ОСОБА_1 працював у радгоспі №Дружба народів» з 03.05.1994 по 16.07.1997 (а.с.8).

З довідки Кукшинської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №276 від 03.04.2019 вбачається, що ОСОБА_1 , уродженець с.Зруб, постійно проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 з 1994 року (а.с.9).

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 обґрунтована, доведена в судовому засіданні і підлягає задоволенню відповідно до ст.315 ЦПК України.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки не є визначальною обставиною.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно листа №74.23 Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області перевіркою встановлена особа заявника, але не встановлено його належності до громадянства України. Йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України з підстав відсутності підтвердження факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство».

Встановлення цього факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, так як надасть йому можливість отримати паспорт громадянина України.

Заявник позбавлений можливості в іншому порядку встановити зазначений факт.

За таких обставин, суд дійшов висновку висновку, що заява обґрунтована на законі і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.33 Конституції України,п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», ст. 89, 263-265, 315, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зруб Ніжинського району Чернігівської області, адреса: АДРЕСА_1 , на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції - Ніжинський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова