ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/630/19 Номер провадження 22-ц/814/2595/19Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.

за участю секретаря: Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Яковенко Н.Л., із складанням повного тексту судового рішення 13 серпня 2019 року,

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулося з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 50 793,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , по яким за період з 01 жовтня 2011 року по 01 лютого 2019 року існує заборгованість в розмірі 37144,23 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2019 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 березня 2016 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 25440 грн 55 коп, інфляційні втрати в розмірі 6370 грн 86 коп, три відсотки річних в розмірі 2529 грн 38 коп, а всього - 34340 грн 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати з кожного в розмірі по 960 грн 50 коп.

Рішення мотивовано тим, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач, а тому несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. З урахуванням вимог ст. 264 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення заборгованості за отримані відповідачами послуги з теплопостачання в межах строків позовної давності за період з 01 березня 2016 року по 01 лютого 2019 року, в розмірі 25 440,55 грн, 3% річних в розмірі 2 529 грн 38 коп та інфляційних витрат 6 370 грн 86 .

З вказаним рішенням районного суду не погодилися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких апеляційні скарги подав їх представник адвокат Скабук Ю.М. В апеляційних скаргах посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційні скарги мотивовано тим, що між стягувачем та відповідачами договір про надання відповідних послуг не укладався. Крім того, з липня 2006 року в квартирі АДРЕСА_1 , відсутнє водяне опалення, відключені та демонтовані батареї водяного опалення, натомість встановлено автоматичне електричне опалення. Вказують, що відсутність водяного опалення свідчить про те, що фактично послуги з централізованого теплопостачання позивачем не надавалися, а відповідачами не отримувалися.

Вважають, що підстав для стягнення заборгованості не має, оскільки у вказаній квартирі відповідачі не зареєстровані та не проживають. Вказують, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не з`ясував хто був власником квартири в період нарахованої позивачем заборгованості.

Крім того, зазначають, що судом першої інстанції стягнуто суму коштів матеріально необґрунтовану, оскільки стягнуто 3% річних, та інфляційні витрати, які нараховані за межами позовної давності.

Відзив на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Будинок АДРЕСА_3 , підключений до теплових мереж Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", яке надає послуги з теплопостачання.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач, а тому несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стягненню підлягає заборгованість в межах строків позовної давності за період з 01 березня 2016 року по 01 лютого 2019 року, в розмірі 25 440,55 грн, 3% річних в розмірі 2 529 грн 38 коп та інфляційні витрати 6 370 грн 86 .

Колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово -комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 10 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги, згідно встановлених тарифів.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

На Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго"» покладено обов`язок по теплопостачанню будинка за вказаною адресою.

Твердження, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність договірних відносин у сфері жилого-комунальних послуг між виконавцем та споживачем, що на думку скаржників виключає існування між сторонами зобов`язань є безпідставними, оскільки обов`язок оплати житлово-комунальних послуг виникає у споживача за фактично отримані послуги незалежно від наявності чи відсутності договору про їх надання.

Відповідачі заперечують факт отримання послуг наданих позивачем, оскільки з 2006 року в квартирі АДРЕСА_1 , відсутнє водне опалення.

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , самовільно виконано демонтаж радіаторів централізованого опалення. Проте, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05 липня 2010 року в справі № 2-898/10, яке вступило в законну силу, зобов`язано ОСОБА_2 відновити централізоване теплопостачання у вказаній квартирі.

Матеріалами справи підтверджується, що багатоквартирний будинок по АДРЕСА_3 , підключено до мереж централізованого опалення, яке подається в будинок.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4»).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4»).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщення свідчить про виконання послуг позивачем.Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мережі теплопостачання.

Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1706цс15.

Матеріали справи не містять даних, що відповідачі зверталися до відповідних органів для отримання технічних умов та розроблено проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Акт про відключення монтажною організацією квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання за вищевказаною адресою не складався та не затверджувався у визначеному законом порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачами не доведено належними та допустимими доказами те, що вони відключилась від централізованого опалення у встановленому законодавством порядку, тому вказане відключення в 2006 році від мережі центрального опалення є самовільним й не є підставою для звільнення від відповідальності за не виконання обов`язків щодо сплати за надану теплову енергію.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_2 , як власник квартири, а ОСОБА_1 , як особа, яка була зареєстрована у житлі споживача, відповідно до вимог ст .9 Закону України «Про житлову-комунальні послуги» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України

від 7 червня 2018 року N 2454-VIII, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг та відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦК України дійшов висновку про переривання строку позовної давності у зв`язку із поданням заяви про видачу судового наказу.

Проте, стягуючи з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за період з 01 березня 2016 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 25 440,55 грн. суд першої інстанції належним чином не з`ясував в який період у вказаній квартирі був зареєстрований ОСОБА_1 , а також не врахував підстави стягнення інфляційних витрат та стягнув помилково 3 % річних за весь період прострочення, тобто з грудня 2011 року, незважаючи на сплив строку позовної давності.

Так, в матеріалах справи наявні повідомлення Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, (а.с 43, 63) які містять суперечливу інформацію про місце реєстрації ОСОБА_1 . В повідомленні від 25.04.2019 № 16-20/6870, місце реєстрації останнього зазначено: АДРЕСА_4 , а в повідомленні від 30.05.2019 № 16-20/11720, місце реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції належним чином не з`ясував та не усунув розбіжності щодо наданої інформації Управлінням про місце реєстрації ОСОБА_1 , та не з`ясував період реєстрації останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів вважає за необхідне, врахувати надану, на запит адвоката Скабука Ю.М., інформацію Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, згідно якої ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 29.11.2016 року та зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 з 29.11.2016 року по 10.09.2019 (час надання інформації).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість за отримані послуги з теплопостачання за період з 01 березня 2016 року по 29 листопада 2016 року (за час реєстрації ОСОБА_3 у вказані квартирі) необхідно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" в солідарному порядку в розмірі 2 730 грн 95 коп та три відсотки річних в розмірі 81 грн 92 коп, а за період з 01 грудня 2016 року по 01 лютого 2019 року сума заборгованості у розмірі 22 709 грн 60 коп та три відсотки річних в розмірі 681 грн 28 коп підлягає стягненню з ОСОБА_2 , як власника квартири АДРЕСА_1 .

Щодо стягнення індексу інфляції, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року зі змінами, внесеними Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року, який набрав чинності з 1 січня 2016 року, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103%. В період, з травня 2016 року по лютий 2019 року індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації (103%), тому право на індексацію не відбулося. В свою чергу, в квітні 2016 року індекс інфляції склав 103,5 %, тому відповідно за вказаний період підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 65,83 грн. індексу інфляції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справ.

Оскільки, судом першої інстанції допущено неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2019 року необхідно скасувати. Стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 березня 2016 року по листопад 2016 року включно в розмірі 2 730 грн 95 коп, інфляційні втрати в розмірі 65 грн 83 коп, три відсотки річних в розмірі 81 грн 92 коп, а всього 2 878 грн 70 коп. З ОСОБА_2 стягнути на користь позивача суму заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 грудня 2016 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 22 709 грн 60 коп, три відсотки річних в розмірі 681 грн 28 коп, а всього 23 390 грн 88 коп.

Оскільки, рішення суду скасовано, то відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" необхідно стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 993 грн 51 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 2 ст. 374, ч. 1 п. 1, 3 ст. 376, 382-384 ЦПК України, суд.

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2019 року, - скасувати.

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 березня 2016 року по листопад 2016 року включно в розмірі 2 730 грн 95 коп, інфляційні втрати в розмірі 65 грн 83 коп, три відсотки річних в розмірі 81 грн 92 коп, а всього 2 878 грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 грудня 2016 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 22 709 грн 60 коп, три відсотки річних в розмірі 681 грн 28 коп, а всього 23 390 грн 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати за подачу позовної заяви в розмірі 993 грн 51 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

Г.Л. Карпушин