ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/68/19 Справа № 177/732/17 Суддя у 1-й інстанції - Кроваль Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року, яке постановлено суддею Коваль Н.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.04.2012 року між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №120АІ2, відповідно до п.1.1. якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 198135 гривень.

Свої зобов'язання позивач виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 зазначені кошти.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, що випливають з договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів №120АІ2, 05.04.2012 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №120АІ2-ПОР, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася за виконання ОСОБА_1, обов'язків, передбачених договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 120АІ2.

Станом на 01.03.2017 року відповідачі свої зобов'язання за основним договором та за договором поруки не виконали, у зв'язку із чим, має місце прострочена заборгованість в розмірі 331433,48 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», заборгованість за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 120АІ2 від 06.04.2012 року, в загальному розмірі 331433 грн. 48 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 188228 грн. 25 коп.; суми заборгованості за відсотками - 101814 грн. 51 коп.; розміру інфляційних втрат за кредитом - 22952 грн. 76 коп.; розміру інфляційних втрат за відсотками - 18437 грн. 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі - 4971 грн. 50 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, ненадання належної оцінки наявним в справі доказам, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції.

Вказує, що відповідно до наданого позивачем розрахунку він здійснив останній платіж по кредиту 11 червня 2012 року, після цієї дати жодних інших платежів він не здійснював, тому вважає, що строк позовної давності з погашення кредиту починається з 11 липня 2012 року, тоді, як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом лише в березні 2017 року, тому він вважає, що строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України сплинув ще 01 лютого 2014 року. Вказує, що рішення суду підлягає зміні та зменшенню в частині стягнення заборгованості за кредитом до 125 485,5 грн., починаючи з 11.02.2014 року.

Звертає увагу, що на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року був виданий виконавчий лист на примусове стягнення з нього кредитної заборгованості та 09 лютого 2015 року Жовтневим ВДВС КМУЮ було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом. При цьому зазначає, що позивач реалізував своє право на звернення до суду у лютому 2014 року, оскільки звернувся до Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з нього та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 213 122,02 грн. та 2480,74 грн. третейського збору.

Посилається на те, що 10 червня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було скасовано рішення Третейського суду від 05 лютого 2014 року і закрито виконавче провадження. Вважає, що позивач, подавши позов у третейський суд, здійснив переривання строку позовної давності і започаткував новий строк, тому строк позовної давності щодо даних правовідносин на його думку, повинен обчислюватися з 11 лютого 2014 року. За його розрахунками заборгованість за відсотками за період з 11.02.2014 року по 01.03.2017 року становить 41 132 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06.04.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір на купівлю автотранспортних засобів (а.с.5-17).

Відповідно до п.1.1., договору, кредитор (позивач) надає позичальнику, відповідачу ОСОБА_1, грошові кошти на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 198135 гривень та зі сплатою процентів, в розмірі, в порядку та на умовах, визначених Дорговором.

Відповідно до п.7.6. кредитного договору № 120АІ2 від 06.04.2012, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Встановлена договором відсоткова ставка складає 18,30 % річних на перший річний період користування кредитом, тобто строком до 31.03.2013. На кожний наступний річний період процентна ставка за кредитом встановлювалась відповідно до п. 2.7. Договору.

05.04.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2, в забезпечення умов виконання ОСОБА_1 основного договору №120АІ2, укладено договір поруки №120АІ2-ПОР (а.с.21-24).

Відповідно до п.3.1.2., цього договору ОСОБА_2, зобов'язалася у випадку невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором №120АІ2 від 06.04.2012 року, протягом 30 календарних днів, виконати його шляхом перерахування непогашеної суми кредиту, несплаченої суми відсотків та/або комісій на відповідні внутрішньобанківські рахунки а також суми штрафних санкцій.

05 лютого 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовець В.М., відповідно до третейської угоди, яка міститься в кредитному договорі № 120А02 від 06.04.2012 року (пункт 6.1), укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, винесено рішення, на підставі якого позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по договору кредиту в сумі 214 122,02 грн. заборгованості та 2 480,74 грн. третейського збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року був виданий виконавчий лист на примусове стягнення з нього кредитної заборгованості та 09 лютого 2015 року Жовтневим ВДВС КМУЮ було відкрито виконавче провадження.

10 червня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було скасовано рішення Третейського суду від 05 лютого 2014 року і вказане вище виконавче провадження закрито.

Рішенням Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 13.08.2015 року (а.с.73-74), договір поруки № 120АІ2-ПОР від 05.04.2012 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 визнано недійсним, у зв'язку з чим відповідач ОСОБА_2, перед позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» не має жодних зобов'язань, передбачених договором поруки № 120АІ2-ПОР від 05.04.2012 року.

В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1, надсилалася вимога про усунення порушення (а.с.49,50), натомість відповідач ОСОБА_1, взяті на себе зобов'язання, передбачені договором № 120АІ2 від 06.04.2012 не виконав, у зв'язку із чим, станом на 01.03.2017 року за кредитним договором утворилась заборгованість в загальному розмірі 331433,48 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем ОСОБА_1 не виконано умови кредитного договору №120АІ2 від 06.04.2012 року, з нього на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за цим договором в розмірі 331433,48 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №120АІ2 від 06.04.2012 року, однак не може погодитись із розміром заборгованості, визначеним судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору.

У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.04.2012 року між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №120АІ2, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти в сумі 198135 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання, передбачені в договорі, по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії в повній мірі не виконував, у зв'язку із чим за кредитним договором виникла заборгованість.

05 лютого 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовець В.М., відповідно до третейської угоди, яка міститься в кредитному договорі № 120А02 від 06.04.2012 року (пункт 6.1), укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, винесено рішення, на підставі якого позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по договору кредиту в сумі 214 122,02 грн. заборгованості та 2 480,74 грн. третейського збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року був виданий виконавчий лист на примусове стягнення з нього кредитної заборгованості та 09 лютого 2015 року Жовтневим ВДВС КМУЮ було відкрито виконавче провадження.

10 червня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було скасовано рішення Третейського суду від 05 лютого 2014 року і вказане вище виконавче провадження закрито.

В ході виконання рішення Постійно діючого третейського суду від 05 лютого 2014 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 70842,90 грн., яка була спрямована позивачем на погашення заборгованості за відсотками за кредитом.

10 червня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було скасовано рішення Третейського суду від 05 лютого 2014 року і вказане вище виконавче провадження закрито.

З наведеного вище слідує, що позивач по справі, пред'явивши позов до Постійно діючого третейського суду до відповідача ОСОБА_1, скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.

З наведеного вище слідує, що пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення тіла кредиту та нарахованих процентів позбавляє позивача права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, оскільки таке право було припинено пред'явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Велика Палата Верховного Суду, у висновоку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у аналогічній справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність нарахування сум заборгованості за Кредитним договором № 120А02 від 06.04.2012 року, та наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості, яка станом на 01.03.2017 року становить 331433 грн. 48 коп., та складається з: суми заборгованості за кредитом - 188228 грн. 25 коп.; суми заборгованості за відсотками - 101814 грн. 51 коп.; розміру інфляційних витрат за кредитом - 22952 грн. 76 коп.; розміру інфляційних витрат за відсотками - 18437 грн. 96 коп., оскількинаявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором № 120А02 від 06.04.2012 року що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, колегія суддів, приймаючи до уваги наданий розрахунок позивача, який перевірено колегією суддів колегія вважає його правильним, та пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 188228,25 грн. та заборгованість по відсоткам за кредитним договором за період з 06.04.2012 року по 05.02.2014 року, яка становить 66601,36 грн.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, до постановлення та в ході виконання рішення Постійно діючого третейського суду від 05 лютого 2014 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 98166,42 грн., з яких 88259,67 грн. було спрямовано позивачем на погашення заборгованості за відсотками за кредитом.

Таким чином, колегія суддів приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги про те, позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України, враховуючи заборгованість за відсотками за кредитним договором за період з 06.04.2012 року по 05.02.2014 року, яка становить 66601,36 грн. та яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, та те, що ним за період за 10.05.2012 року по 12.01.2017 року сплачено 88259,67 грн. заборгованості за кредитним договором, які спрямовано позивачем на погашення заборгованості за відсотками за кредитом, колегія суддів вважає погашеним зобов'язання ОСОБА_1 перед позивачем за сплатою заборгованості за відсотками за кредитним договором та частково погашеним зобов'язання щодо сплати тіла кредиту (188228,25 грн.+ 66601,36 грн.- 88259,67 грн.), у зв'язку із чим з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 166569,94 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Крім того, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати на суму заборгованості за кредитним договором 166569,94 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача, в розмірі 23 597 грн. 29 коп. в межах заявленого позивачем періоду з 01.03.2016 року по 01.02.2017 року, оскільки статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, відповідно до наданого позивачем розрахунку, він здійснив останній платіж по кредиту 11 червня 2012 року, після цієї дати, жодних інших платежів він не здійснював, тому вважає, що строк позовної давності з погашення кредиту починається з 11 липня 2012 року, тоді, як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом лише в березні 2017 року, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 протягом періоду з 06.04.2012 року по 28.02.2017 року сплачувались кошти за кредитним договором (а.с.30), при цьому відсутні дані про те, що вказані платежі здійснювались лише за рішенням Постійного діючого третейського суду.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення у справі -зміні відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України, із зменшенням розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 120АІ2 від 06.04.2012 року з 331 433 грн. 48 коп. до 190 167 грн. 23 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом - 166 569 грн. 94 коп., розміру інфляційних втрат - 23 597 грн. 29 коп.

Крім того, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судового збору з 4971 грн. 50 коп. до 3314 грн., пропорційно заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № № 120АІ2 від 06.04.2012 року з 331 433 грн. 48 коп. до 190 167 (сто дев'яноста тисяч сто шістдесят сім) грн. 23 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом - 166 569 грн. 94 коп., розміру інфляційних втрат - 23 597 грн. 29 коп. та зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судового збору з 4971 грн. 50 коп. до 3314 (три тисячі триста чотирнадцять) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: