Справа № 127/7533/18
Провадження № 22-ц/801/31/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуСправа № 127/7533/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., скаржниці, відповідач-ки ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4, позивачки ОСОБА_5, її представника адвоката ОСОБА_6, розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_3

про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_3, її пред-ставника адвоката ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року, ухвалене в примі-щенні суду в м. Вінниці за головування судді Романюк Л.Ф.,

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2018 року ОСОБА_7 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 182867,00 гривень, посилаючись на наступні обставини. 01 липня відповідачка позичила у ОСОБА_7 гроші у розмірі 153 тисяч гривень строком на один місяць, тобто, до 31 липня 2017 року. З приводу позики у присутності свідка на-писана розписка. Проте зобов'язання з повернення коштів ОСОБА_3 не вико-нує, тому ОСОБА_7 просила суд стягнути на свою користь з відповідачки у справі суму боргу, 15297,00 гривень - процентів за користування позиченими коштами, 11628,00 гривень - інфляційних втрат та 2942,00 гривні - 3% річних за прострочення боргу ( а. с. 1-4 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року позов задоволений. З ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_7 борг у розмірі 182867,00 гривень та понесені судові витрати в сумі 1828,67 гри-вень ( а. с. 67-69 ).

Не погоджуючись з ухваленим 19 вересня 2018 року рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_3, її адвокат ОСОБА_4 оскаржують його в апеляційному порядку, просять скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржниці вважають рішення суду незаконним та необгрунтованим ( а. с. 71-76 ).

19 грудня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивач-ки ОСОБА_7 на апеляційну скаргу відповідачки та її представника, де вона зазначає про необгрунтованість, надуманість доводів скарги. Розписка про отримання позичальницею коштів написана нею особисто і цей факт ніким не оспорюється, а підпис нею вчинений написанням свого прізвища та ініціалів. Кошти, передані у позику, належать саме ОСОБА_7, а не її батькові, як на-магається довести боржниця. Неодноразово суду давалися пояснення, зокрема свідком, що кошти були лише привезені позивачці її батьком, але саме ОСОБА_7 дала їх у борг ОСОБА_3 Крім цього, неспроможними є посилання від-повідачки на чинення на неї тиску у момент написання розписки про борг, а звернення її в правоохоронні органи з цього питання жодним чином не впливає на боргові зобов'язання. Також позивачка вважає правильними та об'єктивними процесуальні дії суду з питання відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо зупинення провадження у справі з тієї підстави, що нею поданий у суд позов про визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу сторін у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга під-лягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає цим вимогам, воно є помилковим в обчисленні заборгованої та визначеної до стягнення суми боргу; суд помилився у визначенні проміжків часу, за які мають бути нарахованими та стягнутими проценти за користування коштами згідно з обліковою ставкою НБУ, а також 3% річних від простроченої суми боргу у відповідності до норм статті 625 ЦК України.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є віль-ними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 01 липня 2017 року сторони у справі уклали договір позики на суму 153 тисячі гривень на один місяць. Кошти мали бути ОСОБА_3 повернуті позивачці ОСОБА_7 у строк не пізніше 31 липня 2017 року. Про позику відповідачка власноручно написала розписку від 01 липня 2017 ро-ку, що міститься в матеріалах справи ( а. с. 5, 55 ).

Статтями 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зо-бов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму по-зики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтверджен-ня укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодав-цем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Стаття 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено догово-ром або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються дого-вором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визнача-ється на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики вважається безпроцентним, зокрема, якщо він укладений між фізичними особа-ми на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Частинами першими статей 1049, 1050 ЦК України встановлено, що пози-чальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, тако-го самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У визначений правочином строк, тобто станом на 31 липня 2017 року, ста-ном на час вирішення цієї справи судом, борг відповідачкою не повернутий, то-му позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню. З ОСОБА_3 на ко-ристь позикодавиці належить стягнути 153 тисячі гривень суми позики, 1571,92 гривню процентів за користування коштами, обрахованих з урахуванням облі-кової ставки НБУ у період з 01 по 01 липня 2017 року, що становила 12,5 ( 153000,00 грн. х 12,5/100(%) х 30/365 = 1571,92 грн. ), 11628,00 гривень інфля-ційних збитків, 2942,00 гривні тривідсоткових річних від простроченої суми за-боргованості. Загальна сума до стягнення становить 169141,92 гривню.

Розрахунки суми позову відповідачкою та її представником не оспорю-ються. Нормами статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пе-ревіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах до-водів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підста-вою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріально-го права.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 19 вересня 2018 року, від-повідачка та її представник посилаються на ту обставину, що боргова розписка не підписана ОСОБА_3, оскільки, на їхню думку, підпис складається з осо-бистого підпису, прізвища та ініціалів особи. Свідок у справі ОСОБА_8 по-яснив суду, що кошти, позичені позивачкою, належали йому особисто, він при-віз їх позивачці для передачі ОСОБА_3 З такої обставини слідує, що ОСОБА_7 не є належним позивачем у справі. Боргова розписка написана ОСОБА_3 під тиском позивачки та її батька, через що відповідачка у липні 2017 року зверталася у правоохоронні органи. ОСОБА_3 тривалий час хворіє, у зв'язку з чим суд зобов'язаний за клопотанням хоча б однієї із сторін призначити судо-во-психіатричну експертизу. У Вінницький міський суду Вінницької області відповідачкою поданий позов до ОСОБА_7 про про визнання договору по-зики від 01 липня 2017 року недійсним, проте на даний час справа розглядом не завершена. Не дивлячись на це, клопотання представника ОСОБА_3 щодо зу-пинення провадження у цій справі не було задоволене. За викладених підстав скаржниці просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої ін-станції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги за викладених фактів та вимоги про скасування судового рішення і відмови у позові у повному обсязі на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують висновку про обгрунтованість, об'єктивність та спра-ведливість заявленого позову про стягнення боргу у певному розмірі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упро-довж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим зако-ном, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасника-ми справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх пред-ставників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Правовідносини сторін у даній цивільній справі регулюються нормами ЦК України в частині загальних положень про договір позики, обов'язковості дого-вору, відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( стаття 629 ЦК України ). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( частина перша статті 626 ЦК України ).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно якої зобов'язання - це правовідношення, у якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника ви-конання його обов'язку. Порушенням зобов'язання є його невиконання або ви-конання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне ви-конання ) (стаття 610 ЦК України).

Посилання скаржниць на ту обставину, що розписка про позику не підписа-на позичальницею, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки підпис вчинений за написання свого прізвища з ініціалами, що не заперечує можливос-ті саме такого підписання документу однією із сторін правочину. Покази свідка у справі, який передав кошти доньці для подальшої передачі їх у позику ОСОБА_3, скаржницями трактуються на власний розсуд, в міру свого бачення ситу-ації. Однак та обставина, що позичальницею є саме ОСОБА_7, визначена у самій борговій розписці. Написання розписки під тиском повинно бути доведе-ним у встановленому порядку аби такий доказ міг бути визнаним належним, до-пустимим, достовірним, достатнім. Про такий доказ у справі не йдеться, він су-ду не представлений. Також слід наголосити, що у даній справі клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 ніким не заявлялося. Пред'явлення ОСОБА_3 в суд позову до ОСОБА_7 про ви-знання недійсним договору позики, оформленого у вигляді розписки від 01 лип-ня 2017 року, не є перешкодою для вирішення вимог позивачки у цій справі і такий факт не є абсолютною підставою для зупинення провадження у справі.

Згідно пункту шостого частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов'-язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгля-ду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку консти-туційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кри-мінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в ін-шій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду спра-ви у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини ( факти ), які є предметом судового розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги недостатніми, не суттєвими для задоволення її у повному обсязі. Ці доводи об'єктивно не є такими, що відповідають фактичним обстави-нам справи; вони свідчать про обрання стороною саме такої позиції захисту своїх інтересів та незгоду з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значен-ня для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апе-ляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Ураховуючи частковість задоволення позовних вимог ОСОБА_7, відповід-но підлягають перерозподілу судові витрати у справі.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3, її представни-ка адвоката ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року скасувати, позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрова-ної в АДРЕСА_2 169141,92 гривню ( сто шістдесят дев'ять тисяч сто сорок одна гривня 92 коп. ) боргу за договором позики, що складається з: 153000,00 гривень ( сто п'ятдесят три тисячі гривень 00 коп. ) - суми основного боргу, 1571,92 гривні ( одна тисяча п'ятсот сімдесят одна грив-ня 92 коп. ) - процентів за користування коштами, 11628,00 гривень ( одинад-цять тисяч шістсот двадцять вісім гривень 00 коп. ) - інфляційних збитків, 2942,00 гривні ( дві тисячі дев'ятсот сорок дві гривні 00 коп. ) - 3% річних за прострочення боргу, 1500,00 гривень у відшкодування судового збору, сплаче-ного при зверненні у суд першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 182,80 гривні у відшкодування судового збору, сплаченого при подан-ні апеляційної скарги.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 21 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота