Справа № 344/8335/19
Провадження № 2/132/732/19
РІШЕННЯ

Іменем України

14.11.2019 м.Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Калинівка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі позивач) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 10792,21 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги, мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, в ОСОБА_1 перед Комунальним підприємством «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги в розмірі 10792,21 грн. За вказаних обставин підприємство звернулось в суд з даним позовом.

Представником позивача-А.Мельником надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, просить застосувати строки позовної давності в даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Як зазначено представником позивача у позовній заяві, відповідно до норм чинного законодавства України та рішень органів місцевого самоврядування КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зобов`язане їх надавати, а споживач, ОСОБА_1 в свою чергу, зобов`язаний їх оплатити у разі, якщо він фактично користується ними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживач-фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як зазначається позивачем ОСОБА_1 є власником квартири по АДРЕСА_1 та користується послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Тому, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг, оскільки їх отримує.

Згідно Рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02 червня 2011 року №212-Х покладено на останнє здійснення функцій балансоутримувача житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківськ.

Відповідно до вказаного рішення та акту прийому-передачі від 01.10.2011 року будинок АДРЕСА_1 передано на баланс КП «Єдиний розрахунковий центр» .

Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій позивачем здійснено публікацію Договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» в офіційному виданні «Західний кур`єр» від 29 вересня 2011 року та на сайті www.domivka.if.ua.

Відтак, на підставі вищевикладеного КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку АДРЕСА_1 проживає відповідач .

На підтвердження факту надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку АДРЕСА_1 позивач надає договори та угоди з підрядними організаціями щодо надання окремих видів послуг, акти приймання-передачі послуг, акти перевірки надання послуг .

Як вбачається з довідки про розрахунок за надані послуги на квартиру відповідача заборгованість за період з жовтня 2011 року по квітень 2019 року становить 10792,21 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому, відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату коштів за надані послуги. При наполяганні відповідача укласти безпосередньо договір між споживачем та надавачем послуг, такий договір може бути укладено за згодою сторін, однак відповідач щодо укладення такого договору не звертався.

На підтвердження факту надання позивачем послуг будинку АДРЕСА_1 надано докази укладення відповідних договорів з обслуговуючими організаціями, докази складання актів перевірки належності послуг, актів приймання-передачі послуг, а також докази нарахування таких послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на наступні обставини.

Відповідно до п.6 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закону), індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Тобто, відповідно до цього Закону, споживачем послуг є особа, яка користується нерухомим майном і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадад.

В свою чергу відповідно до договору дарування від 21 квітня 2005 року, ОСОБА_1 подарував квартиру ОСОБА_2 , а також після розірвання шлюбу з останньою 05.05.2005 року (свідоцтво серія НОМЕР_1 ) виїхав з квартири в інше місце проживання і з 07.02.2012 року (дата реєстрації нового місця проживання відповідача), не проживає в квартирі і не користується будь-якими послугами, які надає позивач.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.2 ст.21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Враховуючи те, що надані позивачем послуги відповідач фактично не отримував, тому зобов`язання, щодо оплати їх вартості у нього також відсутні. Така позиція висловлена Верховним Судом у справі №401/710/15-ц в постанові від 15.03.2018 року.

Щодо оплати послуг за період з жовтня 2011 року по 07.02.2012 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.05.2017 року по справі №6-1763цс16.

З огляду на викладене, з урахуванням ухвали Івано-Франківського міського суду від 04.02.2015 року (а.с.74), якою відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, позовна давність не перервалася.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 є дійсним. Доказів недійсності зазначеного договору позивачем не надано.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, а відтак і відмови в задоволенні позову.

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.257, 264, 267 ЦК України, ст.ст141, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: