РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року місто Чернігів

Справа №751/6939/18

Провадження№2/751/295/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 виклад позиції позивача та відповідача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину двокімнатної квартири №4, площею 57,6 кв.м, яка розташована в м. Чернігові по вул. Попова, буд.31-а та 1/2 частину господарського приміщення (підвал) №1-016, загальною площею 5,8 кв.м. по вул. Попова, буд.31-а у м.Чернігові; стягнення з відповідача 33 950 грн в якості компенсації вартості 1/2 частини реалізованого відповідачем автомобіля ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, а також стягнення понесених судових витрат (а.с.3-6).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 09.06.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1. Разом з квартирою за тією ж адресою було придбано господарське приміщення (підвал) №1-016, загальною площею 5,8 кв.м. Крім того, за час шлюбу подружжя придбало автомобіль ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, н.р. СВ 5064 ВМ. Зазначає, що вона не заперечувала, щоб все майна було зареєстровано на відповідача. У подальшому спільне життя не склалося і вона 14 вересня 2018 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В цей час відповідач продав належний подружжю автомобіль сторонній особі, а кошти отримані від продажу відмовився розділити у відповідності до вимог закону. Вважає, що має право на стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 частини вартості проданого автомобіля, яка дорівнює 33 950,00 грн. Посилається на ч.ч. 1, 2 ст.355 Цивільного кодексу України, де спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, просив відмовити повністю (а.с.43-46). Зазначив, що дійсно у період перебування у шлюбі вони придбали квартиру та господарське приміщення, але кошти в сумі 30 000 доларів США їм надав батько відповідача у борг, про що складено розписку. Позивачка про всі дії з приводу придбання квартири була повідомлена. Вважає, що крім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок позичених грошових коштів квартиру та господарського приміщення, виникає також і зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Щодо стягнення грошової компенсації за автомобіль, то зазначив, що він йому ніколи не належав.

ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року розгляд справи відкладено у звязку із клопотанням представника відповідача.

Ухвалою суду від 28 січня 2019 року клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та зупинення провадження у справі залишено без задоволення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що фактично шлюбні відносини припинилися 23.07.2018 року, коли вона потрапила до лікарні. Чоловік не допоміг ні морально, ні матеріально, а тому коли через 4 дні вона повернулась додому у неї відбулась розмова з чоловіком, який повідомив, що має намір розірвати з нею сімейні відносини. В цей час вона виявила, що відсутні документи на квартиру, свідоцтво про народження дитини та ін. Бюджет був спільний до 23.07.2018 року, проживали разом до 07.11.2018 року. Сталося це тоді, коли вони з дитиною повернулися з гуртка та побачили, що змінено замок у квартирі. Вона викликала поліцію, яка порадила зірвати замок власноруч або викликати МЧС. Вона вирішила піти до матері, але 08.11.2018 року вранці до них приїхав чоловік зі своїми батьками та привезли всі речі її та дитини. Зазначила, що спочатку у них був автомобіль Таврія. В подальшому його продали та придбали у травні 2018 року інший автомобіль, який потім 11.09.2018 року чоловік, без її згоди, перереєстрував його на нового власника. Грошові кошти отримані від реалізації автомобіля в сім'ю не надходили.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову відповідно до відзиву на позовну заяву та письмових пояснень (а.с.43-46, 148-149). Вказав, що позивачці було відомо про відчуження автомобіля НОМЕР_1, так як відбулось за згодою дружини, ще до припинення ведення спільного господарства та фактичних шлюбних відносин. Шлюбні відносини були припинені з вересня 2018 року, але позивач фактично проживала до жовтня 2018 року за адресою: м. Чернігів, вул. Попова, 31 а, кв. 4. Зазначив, що двокімнатна квартира та нежиле приміщення, хоча і було придбано через 10 місяців після весілля, але за рахунок його особистих коштів, які були запозичені ним у свого батька.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що з 09 червня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.12.2018 року шлюб був розірваний. Рішення набрало законної сили (а.с.11,133-135).

15 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 укладений договір про надання послуг № 1304, відповідно до умов якого, остання зобовязалась за винагороду, надати консультативні та інформаційні послуги, підготовити договори, провести консультації з нотаріусом, юристами, установами банку, залучення до участі у програмах фінансування житла щодо придбання квартири № 4 в м. Чернігові по вул. Попова, 31а (а.с.53-54).

15 березня 2013 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «РАСТ» укладено попередній договір про укладання договору купівлі - продажу квартири за № 1350 - П, відповідно до умов якого ТОВ «РАСТ» зобовязалось, в строк до 31 грудня 2014 року, передати у власність покупця (відповідача), а покупець зобовязується прийняти у власність та оплатити двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 57,9 кв.м., вартістю 185 280,00 грн (п.2.3. Договору), які покупець зобовязався сплатити до 19.03.2013 року - 95260,00 грн; до 19.06.2013 року - 30 000,00 грн; до 19.09.2013 року - 30 000,00 грн та до 25.11.2013 року - 30 020,00 грн (а.с.55-57).

На виконання умов вказаного договору у 2013 році відповідачем сплачено 185 280,00 грн (а.с.58-63).

Також, 30 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «РАСТ» укладено попередній договір про укладання договору купівлі - продажу нежилого приміщення за № 14127 - ПП1, відповідно до умов якого ТОВ «РАСТ» зобовязалось, в строк до 31 грудня 2014 року, передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти у власність та оплатити нежиле приміщення - господарче № 1-016 (перша секція), що знаходиться в підвальному поверсі у будинку № 31-а по вулиці Попова, що у місті Чернігові, загальною площею 5,8 кв.м., вартістю 8 700,00 грн в строк до 05.05.2014 року (а.с.64).

На виконання умов вказаного договору у травні 2014 році відповідачем сплачено 8 700,00 грн (а.с.65-66).

У подальшому, 14 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «РАСТ» укладені договір купівлі продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_3, площею 57,6 кв.м та договір купівлі продажу господарського приміщення (підвал) №1-016, загальною площею 5,8 кв.м. по вул. Попова, буд.31-а у м.Чернігові (а.с.67-72).

Відповідно до п. 10 та п. 4.4. вищевказаних договорів купівлі-продажу позивач надала свою згоду на придбання квартири за №4 та господарського приміщення у будинку №31-а по вулиці Попова, що у місті Чернігові, що підтверджується її заявою, яка засвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Згідно інформаційної довідки субєкта оціночної діяльності «Чирко Віктор Євгенійович» від 18.09.2018 року вартість двокімнатної квартири з господарським приміщенням становить 409 672 грн (а.с.87-88).

Також встановлено, що сторони у період шлюбу 05.05.2018 року придбали автомобіль ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, н.р. СВ 5064 ВМ, який був зареєстрований за відповідачем, що підтверджується даними регіонального сервісного центру в Чернігівській області Міністерства внутрішніх справ України (а.с.41)

Однак, згідно договору купівлі продажу від 11 вересня 2018 року вищевказаний автомобіль продано ОСОБА_8 за 39 560,17 грн (а.с.150). Даний факт також підтверджено відомостями регіонального сервісного центру в Чернігівській області (а.с.41).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ч. 1 ст. 51, п. 6 ч. 1 ст. 92).

У відповідності до п. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними.

У відповідності до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до п.22 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п.23 вищевказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Частинами 1, 3, 4 ст.368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 65 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), квартира та господарське приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

В силу положень ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вартість квартири та господарського приміщення, що підлягає поділу, сторонами не заперечувалась.

Позивачем доведено існування суб'єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимоги про право спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу, виходячи з того, що частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, а тому позивач має право на належну їй частку у спільному з відповідачем майні.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що спірне нерухоме майно придбано за його особисті кошти.

Суд не приймає, як доказ, подані відповідачем заяву на видачу готівки від 15.03.2013 року (а.с.74-75), заяви ПАТ «Дельта Банк» від 13.03.2013 року про отримання кредиту від 25.09.2013 року, від 01.07.2013 року (а.с.76, 78, 80), так як вказані документи видані на імя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та не підтверджують факт отримання коштів одним із подружжя.

Крім того, перебування в провадженні суду на розгляді позову ОСОБА_10 до ОСОБА_1, ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою (а.с.52, 73) не позбавляє права подружжя на поділ спірного нерухомого майна.

За таких підстав вимоги позивача про визнання за нею право власності на 1/2 частину квартири та 1/2 частину господарського приміщення обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, в силу положення ч.2 ст.71 Сімейного Кодексу України, автомобіль належить до неподільних речей, які можуть бути присуджені в натурі лише одному з подружжя. Автомобіль не належить до майна, порядок користування яким може бути визначений, як на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку.

У п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доводи відповідача, викладені у письмових поясненнях, щодо відчуження спірного автомобіля за згодою позивача та використання коштів в інтересах сімї спростовується його ж відзивом на позов, в якому останній вказав, що шлюбні відносини були припинені вже у червні 2017 року, а 14 вересня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Крім того, відповідач, явка якого судом визнавалась обовязковою для дачі пояснень щодо терміну ведення спільного господарства, в судове засідання не прибув. Представник відповідача зазначив, що сторони припинили ведення спільного господарства з вересня 2018 року. Позивач у судовому засіданні наголосила, що з відповідачем вели спільне господарство до 23.07.2018 року.

Доказів надання згоди позивачем на відчуження автомобіля матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд доходить висновку, що автомобіль ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, н.р. СВ 5064 ВМ відчужено 11.09.2018 року хоча і під час перебування сторін у шлюбі, але після припинення ведення спільного господарства, тобто за відсутності згоди позивача.

Позивачем не надано належних доказів щодо вартості спірного автомобіля на момент продажу станом на 11.09.2018 року.

Беручи до уваги, що правочин, за яким спірний автомобіль було відчужено, позивачем ОСОБА_1 оспорено не було, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути 19 780,08 грн в рахунок відшкодування 1/2 частини вартості проданого автомобіля 39 560,17 грн, згідно договору купівлі-продажу 7441/2018/1099111 від 11.09.2018 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 200,67 грн (2339,50х224616,08/238786) судового збору.

Крім того, 1/2 частина вартості спірного майна становить 238 786 грн, хоча позивачем помилково зазначено ціну позову 233 950 грн. Відповідно, судовий збір від вказаної ціни позову складає 2 387,86 грн, отже позивачем не доплачено судовий збір на суму 48 грн 36 коп, який необхідно стягнути з позивача на користь держави.

Щодо стягнення з відповідача коштів на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір про надання правової допомоги від 17.09.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 (а.с.8); ордер (а.с.9), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_3 (а.с.10), повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску ОСОБА_3 (а.с.129), орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат від 05.10.2018 року (а.с.26) та квитанція про оплату послуг адвоката на суму 5 000 грн (а.с.86).

Отже, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме у сумі 4 703,29 грн (5000х224616,08/238786).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 60-61, 68-72 СК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири №4, площею 57,6 кв.м, яка розташована в м. Чернігові по вул. Попова, буд.31-а.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину господарського приміщення №1-016, площею 5,8 кв.м, яке розташовано в м. Чернігові по вул. Попова, буд.31-а.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 780 (девятнадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн 08 коп в якості компенсації вартості 1/2 частини реалізованого ОСОБА_2 автомобіля ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, н.р. СВ 5064 ВМ.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 200 (дві тисячі двісті) 67 коп судового збору та 4 703 (чотири тисячі сімсот три) грн 29 коп витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 48 (сорок вісім) грн 36 коп судового збору на користь УК у м. Чернігові/Новозаводський р-н/22030101, , МФО 899998, банк отримувача казначейство України, розрахунковий рахунок 5004, код бюджетної класифікації 22030101 (судовий збір ДСА), призначення платежу 02894496.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06.03.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: 14000, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2)

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: 14000, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3)

Суддя Н. В. Маслюк