Справа № 473/4604/19
РІШЕННЯ

іменем України

"19" листопада 2019 р. року м.Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу № 473/4604/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

30.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, в якій зареєстрована її донька ОСОБА_2 , яка близько 10 років тому поїхала з дому залишивши квартиру і з тих пір за вказаною адресою не проживає. Житло залишила з власної волі в оплаті комунальних послуг участі не приймає, кореспонденцію за цією адресою не отримує, її особистих речей в даній квартирі немає і в загали житлом не цікавиться.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 31.10.2019 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 19.11.2019 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що має намір продати житло, а реєстрація відповідача їй перешкоджає, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, судом повідомлявся в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, викликана через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Вислухавши пояснення позивача, покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд встановив наступне.

Позивачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі - продажу № 99 укладеного 19.07.2000 року Вознесенською філією Універсальної біржі « Південь». Право власності зареєстроване в КП «Вознесенське МБТІ» 20.03.2002 року № 8651( а.с. 14,15).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2017року зазначається, що одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ( а.с. 16).

Згідно довідок квартального комітету , КП « Єдність» від 18.10.2019 року повідомляється, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 разом з донькою ОСОБА_2 1988 року народження ( а.с. 5,6).

Відповідно до актів КП « Єдність» від 22.10.2019року зазначається, що в кв. АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 при обстежені житлового приміщення ніхто не проживає особистих речей зареєстрованих осіб у квартирі не має.( а.с. 7.8).

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 підтвердили, що більше 10 років не бачили ОСОБА_2 за місцем проживання її сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 , яка після закінчення школи поїхала до Італіі, після цього не бачили її.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має власне житло, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22.10.2009 року на квартиру АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстроване ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заяв ОСОБА_2 , до Вознесенського МРВ УМВС, особисто заповненими нею від 22.10.2009 року вбачається , що особа мала намір зареєструватися у власній квартирі, але реалізувала свій намір.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачці перешкод у користуванні належною їй квартирою.

Конституцією України (ст. 41 ) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно статті 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідача в квартирі АДРЕСА_1 , понад встановлені ст. 405 ЦК України строки.

Враховуючи вищевказані обставини, та те що відповідач, залишаючись зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_2 , власником якого є позивач, є особою, що тривалий час з 2009 року не мешкає за місцем реєстрації, участі в утриманні вказаної квартири не бере, тим самим перешкоджає ОСОБА_1 належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника.

З урахуванням викладеного вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 133, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складення повного тексту.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 19.11.2019 року.

Суддя: Висоцька Г.А