ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7974/19 Справа № 211/1674/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року, яке постановлено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 09 липня 2019 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року, яке постановлено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складення повного додаткового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних та моральних збитків.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з метою прийняття спадщини вона звернулась з заявою до Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори про прийняти спадщини після смерті матері. Успадковане спірне домоволодіння вона вирішила продати.

В липні 2016 року до позивача звернувся відповідач ОСОБА_2 та вони, в усній формі, уклали договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу житлового будинку з надвірним будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Вартість будинку була визначена у розмірі 125000 грн. Крім того, позивач запропонувала відповідачу, що за житловий будинок та земельну ділянку він сплачує розтрочку та, в обов`язковому порідку, за проживання в цьому будинку та ведення господарської діяльності на земельній ділянці до повного оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку після смерті матері, він сплачує їй кожний місць оренду плату в сумі 3000 грн.

Перший задаток за покупку будинку в сумі 30000 грн. ОСОБА_2 сплатив 12.08.2016 року. В період з серпня 2016 року по серпень 2018 року відповідач сплатив їй загальну суму вартості будинку 125000 грн.

Орендну плату за проживання в житловому будинку та користування земельною ділянкою відповідач умисно не сплачував. Більш того, самостійно, без її згоди та згоди компетентних органів, здійснив перепланування в житловому будинку, демонтував огорожу, встановив нову, плануючи там проживати разом зі своєю сім`єю.

Згідно усного договору від 23.08.2016 року, позивач та відповідач зобов`язувалися нотаріально укласти договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, після оформлення правовстановлюючих документів на домоволодіння протягом трьох років, після повної сплати завдатку за домоволодіння. Але відповідач умисно ухиляється від укладення договору купівлі-продажу та сплати їй за користування домоволодінням орендної сплати в сумі 99000 грн.

Розмір завданої позивачу відповідачем матеріальної шкоди, з урахуванням сплачених ним 125000 грн. становить 130730 грн., так як згідно звіту про оцінку майна від 11.03.2019 року, ринкова вартість спірного домоволодіння складає 120160 грн., згідно звіту про оцінку майна від 11.03.2019 року ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме земельної ділянки площею 0,0480 га, що розташована по АДРЕСА_1 , без урахування ПДВ складає 28570 грн. та умисно не сплачена орендна плата за користування нерухомим майном складає 99000 грн.

У зв`язку з вище викладеним, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в сумі 229730 грн. та моральні збитки в сумі 50000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто понесені ним витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 22000 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що в липні 2016 року сторони по справі, в усній формі, уклали договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу житлового будинку з надвірним будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , визначили вартість будинку у розмірі 125000 грн., які відповідач мав сплачувати у розтрочку та відповідач повинен був сплачувати їй кожний місць оренду плату в сумі 3000 грн. та в період з серпня 2016 року по серпень 2018 року відповідач сплатив позивачу загальну суму 125000 грн., однак не сплатив орендну плату за користування будинком та земельною ділянкою.

Позивач зауважує, що у разі порушення умов договору покупцем, завдаток залишається у продавця та продавець має право вимагати повернення товару, проте сума коштів, сплачена як завдаток, покупцю не повертається. Укладаючи договір з ОСОБА_2 було звернуто увагу на те, що передоплата за договором буде здійснюватися у формі завдатку, оскільки ця форма передоплати суттєво впливає на наслідки, які настають у разі порушення умов договору однією із сторін.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просить скасувати додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року та відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги посилаюсь на те, що суд першої інстанції, в порушення норм ЦПК України, розглянув вказану заяву за відсутності позивача та невірно застосував норми матеріального права.

У відзиві на апеляційні скарги представник відповідача просить рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційні скарги позивача та її представника - залишити без задоволення, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката у зв`язку з оскарженням рішення суду першої інстанції в сумі 22000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача на рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, апеляційна скарга позивача та її представника на додаткове рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню із скасуванням додаткового рішення з ухваленням нового додаткового рішення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 вересня 2018 року належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.20,21,22,23).

Позивач ОСОБА_1 отримала від відповідача ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 125000 грн. в якості оплати за майбутній продаж будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що не заперечувалось сторонами по справі. Договір купівлі-продажу спірного домоволодіння та спірної земельної ділянки між сторонами укладено не було.

Пред`являючи позов про стягнення матеріальних та моральних збитків, позивач посилалась на те, що відповідачем по справі спричинено їй матеріальні збитки в розмірі 229730 грн., які складаються із ринкової вартості будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 130730 грн. та не сплати орендної плати за користування нерухомим майном в розмірі 99000 грн.

Ухвалюючи рішення по справі про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку, у певний термін, укласти договір в майбутньому, основний договір, на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною третьою статті 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, у термін, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною четвтою статті 635 ЦК України встановлено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи, попередня домовленість між сторонами щодо купівлі-продажу будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не була нотаріально посвідчена, а тому не несе за собою відповідних правових наслідків.

Згідно зі статтею 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, установивши, що договір купівлі-продажу будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами угоди укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача ринкової вартості будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 130730 грн., та про те, що грошові кошти, які позивач передав відповідачу в розмірі 125000 грн., були передані саме як аванс за будинок та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а не завдаток, та є такими, що набуті позивачем безпідставно.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за користування нерухомим майном в розмірі 99000 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.

Згідно положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч.1 ст.759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Положеннями ч.1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною 1 статті 812 ЦК України визначено, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

В силу ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз змісту зазначених вище норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору, об`єкту, який передається в найм, строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу спірних правовідносин вбачається, що будь-яких обставин, які б свідчили про наявність укладення між сторонами договору оренди будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з узгодженими умовами такої оренди, як то строк, на який укладається договір; розміри, порядок формування, спосіб, форма і строки внесення орендних платежів та умови їх перегляду, в матеріалах справи відсутні. Підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами факт проживання відповідача із сім`єю у будинку не вказує достовірно на укладення саме такого договору. Будь-яких інших доказів укладання сторонами договору оренди судом не встановлено. У зв`язку чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за користування нерухомим майном в розмірі 99000 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, які не підлягають задоволенню.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що в липні 2016 року сторони по справі, в усній формі, уклали договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу житлового будинку з надвірним будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , визначили вартість будинку у розмірі 125000 грн., які відповідач мав сплачувати у розтрочку та відповідач повинен був сплачувати їй кожний місць оренду плату в сумі 3000 грн. однак період з серпня 2016 року по серпень 2018 року відповідач оренду плату за проживання в житловому будинку та користування земельною ділянкою умисно не сплачував, оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, усна домовленість не є підтвердженням укладення між сторонами договору оренди будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не несе за собою відповідних правових наслідків.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що у разі порушення умов договору покупцем, завдаток залишається у продавця та продавець має право вимагати повернення товару, проте сума коштів, сплачена як завдаток, покупцю не повертається, оскільки, згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, договір купівлі-продажу будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами угоди укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, тому грошові кошти, які позивач передав відповідачу в розмірі 125000 грн., були передані саме як аванс за будинок з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а не завдаток, та є такими, що набуті позивачем безпідставно

Посилання в апеляційній скарзі на те, що укладаючи усний договір з ОСОБА_2 позивачем було звернуто увагу на те, що передоплата за договором буде здійснюватися у формі завдатку, оскільки ця форма передоплати суттєво впливає на наслідки, які настають у разі порушення умов договору однією із сторін, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами будь-якого договору відносно будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно, а особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, оскільки в даному випадку відсутні підстави вважати, що відповідач по справі безпідставно набув грошові кошти в розмірі 229730 грн.. які позивач вважає матеріальними збитками.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

При цьому колегія суддів вважає такими, що частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 в якій останні просять скасувати додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року, з огляду на наступне.

За змістом п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції, повинен був розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення, як того вимагають норми ст.270 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних та моральних збитків була розглянута судом першої інстанції в загальному позовному провадженні, в той час, як питання щодо ухвалення додаткового рішення по справі розглянуто судом першої інстанції в спрощеному позовному провадженні, що свідчить про порушення вимог ч.3 ст.270 ЦПК України.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача та її представника в цій частині, заслуговують на увагу, а додаткове рішення по справі підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що воно постановлено без дотримання норм процесуального права, з ухваленням нового додаткового рішення по справі.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних та моральних збитків.

До суду першої інстанції надійшла заява представника відповідача - адвоката Лисенка О.А. про ухвалення додаткового рішення з посиланням на те, що ним була надана правнича допомога відповідачу, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 11.05.2019 року (том 1 а.с.132), актом виконаних робіт та товарним чеком від 04 липня 2019 року, який доданий до матеріалів заяви. Тому, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник відповідача просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22000 грн.

Колегія суддів вважає, що заява представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лисенка О.А. підлягає частковому задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Пр адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень учасника справи, яким є апеляційна скарга позивача та її представника, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі у справі «East/West Alliance Limited» проти України, визначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Колегія суддів, дослідивши додані до заяви про ухвалення додаткового рішення докази, не встановила недотримання представником відповідача вимог частини третьої статті 137 ЦПК України.

Проте відшкодування ОСОБА_1 понесених ОСОБА_2 адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 5000 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт в загальній кількості 9 годин, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а саме дослідженням позовної заяви, правовим аналізом правовідносин, консультації щодо заявлених позовних вимог, складання відзиву на позовну заяву, ціною позову, значенням справи для сторони та нетривалим розглядом справи судом першої інстанції.

При цьому, колегії суддів вважає, що таке найменування виду роботи, зазначене в акті виконаних робіт від 04.07.2019 року, як надання правничої допомоги в судовому засіданні під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справі в суді протягом 2-х годин, не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, зокрема не підтверджено участь представника відповідача в судових засіданнях та ознайомлення з матеріалами справи, тому не такі роботи не можуть бути визнані роботами та послугами, які надавались адвокатом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 11.05.2019 року (том 1 а.с.132-133), належним чином завіреним актом виконаних робіт від 04.09.2019 року та належним чином завіреним товарним чеком № 16 від 04.09.2019 року (том 2 а.с.26-28), відповідач, у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції, поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн., яка, з урахуванням критеріїв розумності, співмірності підлягає зменшенню в розмірі 1000 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт в загальній кількості 5 годин, а саме: правовим аналізом апеляційних скарг, консультації щодо поданих позивачем та її представником апеляційних скарг, складання відзиву на апеляційні скарги.

При цьому, колегії суддів вважає, що таке найменування виду роботи, зазначене в акті виконаних робіт від 04.09.2019 року, як надання правничої допомоги в судовому засіданні під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справі в суді протягом однієї години, не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, зокрема не підтверджено участь представника відповідача, станом на 04.09.2019 року в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції та ознайомлення з матеріалами справи, тому не такі роботи не можуть бути визнані роботами та послугами, які надавались адвокатом.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року підлягає залишенню без задоволення а апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року підлягає частковому задоволенню.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року має бути залишено без змін а додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року скасоване з ухваленням нового додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрати, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги адвоката, в сумі 5000 грн.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст.255, 367,374,377,381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року скасувати та постановити нове додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката, в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги адвоката в суді апеляційної інстанції - 1000 (одна тисяча) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: