Справа № 466/9932/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі:головуючого судді Невойта П.С.,

за участі секретаря судового засідання Лань М.О.,

справа №466/9932/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 4420,00 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 01.02.2016 Шевченківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 01,02.2016 до 31.07.2016. Відповідно до листа департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 15.03.2017 №03-2138 у зв'язку із інформацією Служби безпеки України встановлено, що 25.02,2016 ОСОБА_1 виїхав за межі території контрольованої українською владою, та станом на 01.02.2017 до України не повернувся, що відповідно д ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщену осіб» дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 повернувся до покинутого місця постійного проживання. Окрім цього, підтвердити факт проживання ОСОБА_2 за адресо: м.Львів, вул. Гетьмана ОСОБА_3АДРЕСА_1 неможливо, що підтверджується результатами додаткової перевірки фактичного місця проживання та відповідь складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №586 від 04.04.2017. Позивач вважає, що грошова допомога в період з 01.02.2016 по 31.07.2016 виплачена неправомірно по вині відповідача, який вчасно не повідомив інформацію про те, що він повернувся до покинутого місця постійного проживання, що вплинуло на його право на виплату грошової допомоги. Це призвело до надмірної виплати бюджетних коштів з вини відповідача на суму 4420,00 гри., що підтверджується розрахунком № від 25.10.2017. Добровільно відповідач кошти не повертає, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 17.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву до суду ним подано не було.

У судове засідання 05.02.2019 представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 10.01.2019 №260310-113 подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, розглянувши справу за відсутності представника, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідач не прибув повторно, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи /а.с.23/, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст.280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача згідно з поданою ним письмовою заявою не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України суд вирішив провести заочний розгляд справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку.

Суд встановив, що 01.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на склад сімї: ОСОБА_1 /а.с.3/.

Із зазначеної заяви вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживав у АРК, м.Білогорськ і перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Львів, вул. Мазепи,22/36.

Рішенням Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.02.2016 призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 01.02.2016 до 31.07.2016 в сумі 884,00 гривень /а.с.7/.

Згідно з актом про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення житлових субсидій та соціальної допомоги від 15.03.17 ОСОБА_1 надмірно виплачено кошти в сумі 4420 гривень за період з 01.03.2016 по 31.07.2016 /а.с.10/.

Відповідно до листа департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації від 15.03.2017 №03-2138 у зв'язку і інформацією Служби безпеки України встановлено, що 25.02.2016 ОСОБА_1 виїхав за межі території контрольованої українською владою, та станом на 01.02.2017 до України не повернувся, що відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщену осіб» дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 повернувся до покинутого місця постійного проживання /а.с.8/.

26.04.2017 Шевченківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради листом № повідомлено ОСОБА_5 про необхідність повернути надміру виплачену допомогу в розмірі 4420,00 грн /а.с.15/. Ці кошти відповідач не повернув.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на: сприяння органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права у пошуку та возз'єднанні членів сімей, які втратили звязок внаслідок внутрішнього переміщення; безпечні умови життя і здоров'я; створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено.

Пунктом 2 Порядку «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 11 зазначеного Порядку передбачено обов'язок уповноваженого представника сім'ї, якому призначено грошову допомогу, повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку виплата грошової допомоги припиняється наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органам факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Також, згідно з п.п. 5. п. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підставою вважати, що тимчасово переміщена особа добровільно повернулася до покинутого постійного місця проживання, є її відсутність за місцем проживання понад 60 днів.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13.

Суд установив, що відповідач не повідомив за три дні до виїзду 20.02.2016 про повернення до покинутого постійного місця проживання.

Наведене свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки не виконав обов'язки, покладені на нього п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, щодо інформування державних органів про зміну обставин, які впливають на виплату коштів допомоги, оскільки в 3-х денний термін не повідомила Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про зміну обставин, які впливають на виплату коштів, а саме виїзд з м. Львів на строк понад 60 днів, що відповідно п.п. 5. п. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є обґрунтованою підставою вважати, що він добровільно повернувся до покинутого постійного місця проживання.

Отже, в силу ст. 1212 ЦК України, одержані відповідачем унаслідок вказаної недобросовісності кошти допомоги мають бути повернуті, як такі, що одержані без належної правової підстави.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати: 1762,00 гривень судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 89, 141, 263 265, 273, 281 284, 288, 289, 354, 355, ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» , суд -

УХВАЛИВ:

позов Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (, МФО 820172, розрахунковий рахунок 1047, одержувач Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, банк одержувача ДКСУ у м.Києві) 4420 (чотири тисячі чотириста двадцять гривень 00 копійок) надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (, МФО 825014, розрахунковий рахунок 0953, одержувач Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, банк одержувача ГУ ДКСУ у Львівській області) 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) судового збору .

Позивач: Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, , місцезнаходження: м.Львів, вул. Липинського,11.

Відповідач: ОСОБА_1, 19.12.1955р.н., ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складений 05.02.2019.

Суддя ОСОБА_6