Справа № 462/5201/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/688/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені,

встановила:

06.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (а.с.2), уточненим заявою від 09.10.2018 року про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 40-41), в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 13985 грн., яка дорівнює розміру заборгованості по аліментам.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11 січня 2017 року, яке набрало законної сили 14 лютого 2017 року, здійснено індексацію розміру аліментів, присуджених їй з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 750 грн., та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн., та проведено у зв`язку з індексацією розміру аліментів донарахування на двох дітей за 2014 рік на суму 3285 грн., за 2015 рік - на суму 6045 грн. та за 2016 рік - на суму 4655 грн., що сумарно становить 13985 грн.

Зазначає, що на підставі вказаного рішення суду їй було видано виконавчий лист, який з 15.03.2017 року знаходився на примусовому виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області і виконувався відповідачем шляхом сплати заборгованості частинами, а не всієї присудженої їй суми відразу в день набрання рішенням суду законної сили, тому вважає, що вона має право на стягнення пені за прострочення сплати відповідачем цієї заборгованості, яку обраховує, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили (14.02.2017 року), виходячи із розміру заборгованості станом на дату вчинення відповідачем кожного наступного платежу по сплаті цієї заборгованості та кількості днів між цими платежами, а саме: перший платіж був здійснений відповідачем 14.04.2017 року на суму 1165 грн., тому пеня обраховується позивачем за 59 календарних днів прострочення від суми заборгованості 13985 грн. і дорівнює 8198 грн.; другий платіж - 15.05.2017 року на суму 1165 грн., тому пеня обраховується позивачем за 31 календарний день прострочення від суми заборгованості 12820 грн. і дорівнює 3974 грн.; третій платіж - 15.06.2017 року на суму 1165 грн., тому пеня обраховується позивачем за 30 календарних днів прострочення від суми заборгованості 11655 грн. і дорівнює 3496 грн., але оскільки пеня за вказаний період перевищила 100 відсотків заборгованості, тому позивач просить стягнути пеню в розмірі заборгованості, яка підлягала стягненню з відповідача за рішенням суду, - в розмірі 13985 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 січня 2017 року відповідач повинен був сплатити донараховану внаслідок індексації розміру аліментів суму - 13985 грн. одноразово, однак, він її сплачував частинами, а тому, на її переконання, суд повинен був застосувати до спірних правовідносин норму статті 196 СК України і задовольнити її вимоги про стягнення пені в розмірі вказаної заборгованості.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.11.2019 року, є дата складення повного судового рішення - 19.11.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, зазначеною нормою на боржника покладений обов`язок сплатити неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.2 ст.196 СК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року (справа №572/1762/15-ц, провадження №14-37цс18), зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватись щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Однак, в даній справі предметом стягнення не є періодичні (щомісячні) платежі по сплаті аліментів, а є сума індексації розміру аліментів, які стягувались з відповідача на двох дітей за період 2014 - 2016 років.

Вказана сума індексації розміру аліментів присуджена позивачеві рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11 січня 2017 року, а тому її не можна ототожнювати із поняттям «заборгованості по несплачених аліментах», оскільки така індексація не проводилась щомісячно і не входила до щомісячного платежу по аліментним зобов`язанням відповідача, відтак, норму статті 196 СК України не можна застосовувати до спірних правовідносин.

Крім того, заборгованості по аліментах відповідач не мав, а вказана вище заборгованість по індексації розміру аліментів на суму 13985 грн. сплачена відповідачем у повному обсязі і виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 січня 2017 року, закінчене 13.02.2018 року (а.с.14).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.