АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/51/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Шипович В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги Управління МВС України в Черкаській області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Шипович В.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадових осіб органу державної влади, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02 березня 2011 року його було затримано працівниками міліції за підозрою у вчиненні замаху на вбивство. Під час затримання в нього було вилучено ключі від автомобіля «Део Есперо», д.н.з. НОМЕР_4, в якому знаходилась сумка з документами на його ім'я, а саме: водійське посвідчення та талон до посвідчення серія НОМЕР_5, паспорт громадянина України, тимчасовий реєстраційний талон серія НОМЕР_6, посвідчення особи моряка серія НОМЕР_7, партійний квиток НОМЕР_8 партії «Батьківщина», паспорт для виїзду за кордон серія НОМЕР_9, трудова книжка, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_10 та інші документи і речі.

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Черкаській області Коротича В.П. від 09 березня 2011 року документи не визнані речовими доказами у кримінальній справі та здані на збереження в камеру зберігання речових доказів.

25 квітня 2014 року вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відбуваючи покарання за даним вироком, ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_4 неодноразово зверталися до УМВС України в Черкаській області та прокуратури із заявами про повернення вилучених у позивача особистих документів, які були йому необхідні для існування у суспільстві та пред'явлення до Пенсійного фонду задля призначення пенсії за віком, проте правоохоронні органі безпідставно відмовляли у поверненні документів. Такі дії призвели до порушення його прав, у зв'язку із чим, він вимушений звернутися до суду.

Згідно відповіді тимчасово виконуючого обов'язки начальника Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області від 12 березня 2018 року за №3166/46/01-2018, документи, які були вилучені у ОСОБА_3 під час його затримання працівниками міліції в подальшому передані на зберігання в камеру схову речових доказів при проведенні повної інвентаризації після злиття Придніпровського РВ УМВС з Соснівським РВ УМВС в Черкаській області під час прийому-передачі речових доказів в книгах обліку речових доказів не зазначені та станом на 12 березня 2018 року не виявлені. За таких обставин, позивач вважає, що з вини посадових осіб правоохоронних органів, його особисті документи втрачені, через що він не може працевлаштуватися та звернутися за призначенням пенсії, у зв'язку із чим, не має доходів для існування і вимушений просити гроші на їжу та предмети першої необхідності у своїх повнолітніх дітей.

Крім того, з 15 липня 2013 року в позивача виникло право на отримання пенсії за віком, яка призначається з наступного дня після настання відповідного пенсійного віку, але через відсутність документів, які посвідчують особу та трудовий стаж і які через недбалість правоохоронних органів були втрачені, він не може скористатися своїм законним правом на отримання пенсії.

За підрахунками позивача, станом на березень 2018 року розмір не отриманої ним з вини посадових осіб правоохоронних органів пенсії складає 62 408 гривень

Також, незаконні дії посадових осіб Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області щодо неповернення його документів завдають позивачу душевних страждань, що полягають в обуренні, роздратованості, втраті душевної рівноваги та невпевненості в завтрашньому дні, через що він живе в постійному стресі, оскільки зіткнувся з несправедливістю, відчув себе приниженим, втратив соціальні зв'язки, що існували в нього до порушення прав, а тому моральну шкоду завдану йому протиправними діями відповідачів оцінює у 200000 гривень.

На підставі вказаних обставин позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь майнову шкоду в сумі 62408 гривень та моральну шкоду в розмірі 200000 гривень.

У червні 2018 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог. При цьому зазначив, що неправомірні дії правоохоронців, які призвели до втрати документів, позбавили його можливості повноцінно відчувати себе громадянином України, завдали йому непоправних душевних страждань. Правоохоронні органи, до яких він неодноразово звертався з приводу повернення йому документів, не були налаштовані на сприяння у з'ясуванні причин зникнення його документів та їх подальшому пошуку. Крім того, така бездіяльність триває вже понад сім років, а тому йому було спричинено тяжких та тривалих моральних страждань.

Позивач просив суд визнати бездіяльністю неправомірні дії посадових та службових осіб Головного управління національної поліції в Черкаській області , які полягають у неповерненні ОСОБА_3 особистих документів та стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в сумі 1000000 гривень.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України (ідентифікаційний код 37567646 м. Київ вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_1) 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Управління МВС України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволеної позовної вимоги та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд, задовольняючи вимогу про відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 10000 гривень не звернув уваги, що позивачем жодним доказом у справі не підтверджено факту завдання йому моральної шкоди.

В свою чергу, Державна казначейська служба України також оскаржила дане рішення суду в апеляційному порядку. У своїй скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що казначейство жодних прав позивача не порушувало, отже не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачеві діями інших суб'єктів. На сьогоднішній день не існує жодного рішення, яким би дії посадових осіб Національної поліції були визнані незаконними. Позивач не надав жодних доказів наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Також зазначає, що відсутнє будь-яке документальне підтвердження того, що позивач звертався за призначенням йому пенсії, вживав будь-яких заходів щодо підтвердження наявного трудового стажу.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу на дане рішення суду, в якій, посилаючись на те, що судом не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги крім доводів, які є аналогічними ти, що зазначені у позовній заяві, вказує що він отримав відмову в призначенні пенсії, відновлення документів займає багато часу та коштів, розмір стягнутої шкоди не відповідає глибині страждань позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що неправомірними діями посадових осіб органів державної влади позивачу завдано моральну шкоду, а відмову в частині матеріальної шкоди мотивував тим, що позивач не надав доказів, що саме відсутність трудової книжки перешкодила призначенню пенсії.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 березня 2011 старшим слідчим слідчого управління УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5 винесена постанова у кримінальній справі №370110007 порушеної за ознаками злочину передбаченого п.6 ч.2 ст. 115 КК України, згідно якої в ході особистого огляду ОСОБА_3 та його автомобіля було виявлено та вилучено його особисті речі, документи, у тому числі - посвідчення водія на ім'я ОСОБА_3, талон до посвідчення водія серії НОМЕР_11; посвідчення особи моряка на ім'я ОСОБА_3 серії НОМЕР_12; свідоцтво НОМЕР_13 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на ім'я ОСОБА_3; свідоцтво НОМЕР_14 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на ім'я ОСОБА_3; тимчасовий реєстраційний талон серії НОМЕР_15; атестат № НОМЕР_16 на ім'я ОСОБА_3, атестат НОМЕР_17 виданий ОСОБА_3; партійний квиток № НОМЕР_18 партії «Батьківщина» на ім'я ОСОБА_3; закордонний паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 виданий на ім'я ОСОБА_3; трудова книжка на ім'я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2; посвідчення № 26 члена виборчої комісії на ім'я ОСОБА_3

Слідчий у вказаній постанові прийшов до висновку, що вказані документи не мають жодного відношення до скоєного злочину, не є речовими доказами та передав їх на зберігання до камери зберігання речових доказів Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області до вирішення питання по суті в суді (а.с. 6).

Іншою постановою від 09 березня 2011 року старший слідчий Коротич В.П. частину речей вилучених під час особистого огляду ОСОБА_3 та його автомобіля, визнав речовими доказами, у тому числі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ДЕУ Есперо» реєстраційний номер НОМЕР_3 та вирішив передати їх на зберігання до камери зберігання речових доказів Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області до вирішення питання по суті в суді (а.с.5).

Відповідно до Квитанцій №275 та №276 від 13 квітня 2011 року «Про здачу предметів на зберігання в камеру речових доказів по кримінальній справі № по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, п.6 ч.2 ст. 115 КК України», слідчий Коротич В.П. передав, а ОСОБА_6, як уповноважена особа Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області прийняв на зберігання речі та документи вилучені у ОСОБА_3, у тому числі посвідчення водія на ім'я ОСОБА_3, талон до посвідчення водія серії НОМЕР_11; посвідчення особи моряка на ім'я ОСОБА_3 серії НОМЕР_12; свідоцтво НОМЕР_13 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на ім'я ОСОБА_3; свідоцтво НОМЕР_14 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на ім'я ОСОБА_3; тимчасовий реєстраційний талон серії НОМЕР_15; атестат № НОМЕР_16 на ім'я ОСОБА_3, атестат НОМЕР_17 виданий ОСОБА_3; партійний квиток № НОМЕР_18 партії «Батьківщина» на ім'я ОСОБА_3; закордонний паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 виданий на ім'я ОСОБА_3; трудова книжка на ім'я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2; посвідчення № 26 члена виборчої комісії на ім'я ОСОБА_3; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ДЕУ Есперо» реєстраційний номер НОМЕР_3. (а.с. 15-16)

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2014 року (а.с. 10-12), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Вироком суду вирішена доля речових доказів, зокрема суд вирішив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ДЕУ Есперо» реєстраційний номер НОМЕР_3 зберігати при матеріалах кримінальної справи. Доля інших документів вилучених у ОСОБА_3, які не є речовими доказами, вироком суду не вирішувалась. Вирок суду набрав законної сили.

Листом вих. №3166/46/01-2018 від 12 березня 2018 роту тимчасово виконуючим обов'язки начальника Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області ОСОБА_7 повідомлено ОСОБА_3, що при проведенні повної інвентаризації після злиття Придніпровського та Соснівського районних відділів УМВС України у Черкаській області у Черкаський відділ поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області під час прийому-передачі речових доказів, а також під час проведення інвентаризації збереження речових доказів речі ОСОБА_3, а саме: водійське посвідчення (серія НОМЕР_11); паспорт громадянина України; тимчасовий реєстраційний талон серії НОМЕР_15; посвідчення особи моряка (серії НОМЕР_12); партійний квиток (№ НОМЕР_18 партії «Батьківщина»); паспорт для виїзду за кордон (серії НОМЕР_9); трудова книжка; свідоцтво про реєстрацію ТЗ (серія НОМЕР_19) та інші документи, по кримінальному провадженню № в «Книгах обліку речових доказів» не зазначені (а.с. 23).

За таких обставин, суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, прийшов до висновку, що вищезазначені документи позивача були втрачені.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0004901, конкретна особа, яка була відповідальна за зберігання речових доказів у Придніпровському РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області не встановлена, у зв'язку зі знищенням відповідних журналів, доручень та наказів (а.с. 8-9).

Оскільки вказані документи були вилучені у позивача під час вчинення дій посадовими особами органів державної влади, відповідно держава взяла і обов'язок щодо їх збереження, а тому не виконання вказаного обов'язку є незаконною і такою, що порушує права позивача.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів 1000000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб органу державної влади.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначив, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно до пунктів 3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 р. № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна Казначейська служба України, яка зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином висновки суду першої інстанції про те, що кошти на відшкодування моральної шкоди, повинні стягуватись за рахунок коштів Державного бюджету України відповідають вимогам приведеного законодавства, а доводи викладені в апеляційній скарзі Державної казначейської служби України в цій частині є безпідставними.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Доводи позивача про неправильне визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди не узгоджуються з вимогами частини третьої статті 23 ЦК України. Суд першої інстанції врахував характер порушень, глибину фізичних і душевних страждань позивача, які полягали у хвилюванні за долю документів, необхідністю докладати додаткових зусиль для їх відновлення, вимоги розумності і справедливості, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди відповідає інтересам позивача і є співмірним із завданою йому шкодою.

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області також містить доводи щодо неправильності вирішення судом питання про відшкодування моральної шкоди, з посиланням на недоведеність позивачем наявності вини їх посадових осіб. Однак суд відхиляє зазначені доводи, оскільки відповідно до вище зазначених доказів, моральна шкода доведена позивачем.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів того, що він звертався до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії та саме відсутність трудової книжки перешкодила призначенню пенсії.

Суд апеляційної інстанції не може прийняти доказ доданий ОСОБА_3 до апеляційної скарги, оскільки останній не надав доказів неможливості подачі його до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. (ч.3 ст.367 ЦПК України)

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Управління МВС України в Черкаській області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 18 січня 2019 року.

Судді