Провадження № 2/234/820/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді -Демидової В.К.

при секретарі- Воробйової Т.В.,

за участю прокурорів Шалати С.С., Сущенко В.А.,

позивача- Синяговського Р.Л.,

представника ГУ НП в Донецькій області- Задоєнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську в режимі відеоконференції

позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю попереднього слідства, прокуратури та суду,-

Обставини справи:

11 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю попереднього слідства, прокуратури та суду, яку мотивує тим, що 03 травня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено свідчення про нібито виявлення незаконного діючого пункту прийому металобрухту за адресою: м. Макіївка -55, вул. Айвазовського 1 та 1а, під реєстраційним номером №00001244, правова кваліфікація ч. 1 ст. 213 КК України, орган досудового розслідування Центрально-Міський РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області.

Підставою для внесення свідчень до ЄРДР послугували матеріали, відповідно до яких за адресою: м. Макіївка -55, вул. Айвазовського 1 та 1а, де він зареєстрований було незаконно вилучено: 11 621 кілограм міді, 442, 26 кілограм алюмінію, 180 кілограм лому чорного металу, ваги у кількості 3-х штук, 7 760 грн., дві золоті обручки.

Те, що вилучення було незаконним, тобто таким, на яке давав дозвіл суд визнано ухвалою Гірницького районного суду м. Макіївки 29 серпня 2013 року (справа № 267/5184/13-к).

Під час проведення обшуку були пошкоджені двері та інше майно, яке знаходиться на окупованій території, а тому не може бути оцінено.

Безпосередньо після проведення обшуку та незаконного вилучення майна начальник Макіївського МУ ГУ МВС України у Донецькій області ОСОБА_3 запропонував йому викупити вилучене майно за половину вартості, а саме за 300000 грн. Він відмовився, бо таких грошей у нього не було.

Для того, щоб його психологічно зламати, без повідомлення про підозру 5 травня 2013 року його виставили правопорушником і показали по телеканалу «Юніон», а 17 травня 2013 року про нього написали цілу статтю у газеті «Вечірня Макіївка».

Після цього його почали опитувати по усім кримінали провадженням, які були зареєстровані у цьому районі і де були крадіжки кабелів. Але звинуватити його у вчиненні будь якого кримінального правопорушення не вдавалось. Тоді його стали дотувати слідчі Совєтського та Гірницького районних відділів МВС м. Макіївки по справах, які зареєстровані у цих районах. Його життя перетворилося в жах.

У кінці липня 2013 року він зміг зафіксувати на відео як слідчий та оперативні працівниками Гірницького РВ Макіївського МУ майно, яке було незаконно вилучено 3 травня 2013 року під час обшуку, і яке зберігалось у складському приміщенні ТОВ «Леметал» (керівник ОСОБА_4С.) було вилучено та продано як металобрухт у м. Донецьк.

У 2013 та 2016 роках він був змушений їздити до м. Києва на особистий прийом до керівництва МВС та прокуратури України.

А після того, як 29 серпня 2013 року слідчий суддя Гірницького району м. Макіївки визнав дії слідчих щодо вилучення майна під час проведення обшуку 3 травня 2013 року незаконними і зобовязав слідчого повернути це майно, 29 серпня 2013 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.

30 серпня 2013 року був складений обвинувальний акт, який затверджено можливо працівником прокуратури (а можливо ця особа не працювала) Гірницького району м. Макіївки ОСОБА_5

Під час судового слідства допустувались нібито свідки, які були або без документів, або без постійного місця проживання. Були і раніш судимі, які залежали від працівників поліції. Деяких свідків били, змушували давати покази.

15 квітня 2014 року головуюча по справі ОСОБА_6 постановила по кримінальному провадженні №00001244 обвинувальний вирок згідно з яким його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 213 КК України та засуджено до штрафу у розмірі 700 неоподаткованих доходів громадян, що становить 11900 гривень. Речові докази по справі- лом чорних та кольорових металів, ваги , підлягали конфіскації.

19 серпня 2014 року Апеляційний суд Донецької області розглянувши його апеляційну скаргу , постанови ухвалу, якою вирок Гірницького районного суду м. Макіївки від 15 квітня 2014 року відносного нього скасував, а кримінальне провадження закрив.

На суд він був змушений прилізати з АР Крим, де він сімєю тимчасово знаходився, ховаючись від постійних обстрілів.

Не погодившись з цим рішенням, прокуратура тричі направляла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу.

Двічі суд відмовляв у відкритті провадження. І лише тоді, коли скаргу підписав заступник Генерального прокурора України Залісько, 25 січня 2016 року провадження було відкрито.

31 травня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвала Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року , якою кримінальне провадження було закрито, скасовано через те, що воно постановлено без участі прокурора, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду Донецької області.

19 жовтня 2016 року апеляційний суд Донецької області відмовився розглядати апеляційні скарги по вказаному кримінальному провадженню у звязку з тим, що відсутні матеріали провадження, а апеляційні скарги не відновлені судом і справу направлено на новий судовий розгляд до Краматорського міського суду Донецької області.

19 жовтня 2017 року сторона обвинувачення надала суду постанову про відмову від звинувачення.

20 жовтня 2017 року Краматорський міський суд постановив ухвалу, якою кримінальне провадження №00001244 від 03.05.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_1, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.213 КК України закрито на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України, у звязку з відмовою прокурора від підтримки державного обвинувачення.

Не погодившись з таким рішенням, бо суд повинен був постановити виправдовуваний вирок ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на це рішення.

21 грудня 2017 Апеляційний суд Донецької області розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Краматорського міського суду від 20 жовтня 2017 року відхилив її, залишивши рішення суду першої інстанції у силі.

22 листопада 2018 року Верховний Суд України відмовився розглядати касаційну скаргу ОСОБА_7 по суті, пославшись на те, що це виходить з межі його компетенції.

Таким чином, йому незаконно було повідомлено про підозру, незаконно засуджено судом Гірницького району, який постановив обвинувальний вирок 15 квітня 2015 року .

Вважає, що незаконними діями правоохоронних органів та суду йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 500 000 гривень. Моральна шкода яка йому завдана полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав під час усього часу розслідування кримінального провадження, та слухання справи у суді протягом 4-х років; у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього, членів сімї та близьких родичів; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. У цей час держава Україна на території у тому числі і міста Макіївка проводила антитерористичну операцію. Держава Україна закликала громадян, які знаходяться на окупованих територіях, до яких відноситься і м. Макіївка до виїзду на підконтрольні території. Але він, маючи двох малолітніх дітей та дружину не міг виїхати, так як повинен був зявлятися до суду та використовувати своє законне право на захист. Дружина з дітьми відмовлялась його покидати у такому становищу і вони вимушені були залишатися у м. Макіївка.

Тому просить стягнути з Державного казначейства України на його користь 500000 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку вказаної суми на його особистий рахунок.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12 грудня 2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю попереднього слідства, прокуратури та суду, в порядку загального позовного провадження та підготовче судове засіданні призначено на 15 січня 2019 року, 8-30 годину.

14 січня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до якого відповідач вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що у провадженні судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій з 2013 по 2018 рік перебувала справа за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 213 КК України.

22 листопада 2018 року Верховний Суд України прийняв рішення, яким відмовив у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року щодо притягнення до кримінальної відповідальності позивача.

ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Вважають, що позов ОСОБА_1 повинен бути залишений без розгляду у зв'язку з тим, що позивач вже звертався до суду із аналогічним позовом з тим самих підстав по справі № 234/11829/15-ц. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів в досудового слідства, прокуратури та суду. Оскільки вже існував спір між позивачем та відповідачами про стягнення моральної шкоди з тих самих підстав, то позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Донецької області, ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю попереднього слідства прокуратури та суду повинен бути залишений без розгляду.

Крім того, вважають, що позов поданий до неналежного відповідача, оскільки ведення досудового слідства проводилось працівниками Центрально-Міського РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, а не працівниками органів Національної поліції. Національна поліція не є правонаступником органів внутрішніх справ, а тому ГУНП в Донецькій області не є належним відповідачем по справі.

Позивач у своєму позові просить стягнути з ГУНП в Донецькій області моральну шкоду в розмірі 500000 гривень.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 )

При розгляді справи про відшкодування моральної шкоди враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що його в 2013 році було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності органами досудового слідства Центрально-Міського РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області. 15 квітня 2014 року Гірницьким районним судом м. Макіївки Донецької області було винесено обвинувальний вирок відносно позивача. 19 серпня 2014 року Апеляційний суд Донецької області, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнив її, вирок скасував, а провадження закрив. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 травня 2016 ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано та направлено на новий розгляд до Апеляційного суду Донецької області. Рішенням суду апеляційної інстанції від 19 жовтня 2016 року справу направлено на новий розгляд до Краматорського міського суду Донецької області. Ухвалою суду першої інстанції від 20 жовтня 2017 року провадження по справі закрито у звязку з відмовою прокурора від підтримки державного обвинувачення. 21 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області залишив ухвалу Краматорського міського суду Донецької області в силі, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги. 22 листопада 2018 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження.

З вищенаведеного вбачається, що оскільки судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій не винесено виправдовуваний вирок, то позивач не має права відшкодування моральної шкоди. Не доведено позивачем наявність причинно-наслідкового звязку між діями органів досудового слідства, прокуратури та суду та завданої йому моральної шкоди. Не зазначено також ОСОБА_1, у чому полягало приниження його честі та гідності, а також ділової репутації.

Тому просять у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 11 лютого 2019 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 01 березня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області -ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі . Підтримав відзив на позовну заяву, та дав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача -прокуратури Донецької області прокурор відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Донецької області ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду врегульовано ст. ст.1166, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, де чітко зазначені підстави для відшкодування такої шкоди. Відмова прокурора від обвинувачення не створює правових підстав для відшкодування маральної шкоди позивачу. Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача -прокуратури Донецької області прокурор відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Донецької області ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з тих підстав, що і прокурор Сущенко В.А.

Представник відповідача -Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи судовою повісткою, надісланою з рекомендованим поштовим повідомленням, свого представника не направила.

Їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою - підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. 12, 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001244 за ч. 1 ст. 213 КК України.

29 серпня 2013 року у вказаному провадженні позивачу повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

30 серпня 2013 року зазначене кримінальне провадження спрямовано до Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області з обвинувальним актом.

Вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 11 900 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року скасовано вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 жовтня 2016 року вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Краматорського міського суду Донецької області.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції прокурор 19 жовтня 2017 року відмовився від підтримання державного обвинувачення, про що надав відповідну постанову.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

На підставі останньої ухвали ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Разом з цим, така ухвала не створює підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Так, відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду врегульовано ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР).

За ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1-) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

З вказаних норм вбачається, що громадянин має право на відшкодування шкоди у разі, якщо кримінальне провадження щодо нього закрито з підстав:

- відсутності події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України);

- відсутності у діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України);

- невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Однак, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито з інших підстав, а саме через відмову прокурора від державного обвинувачення (п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України).

З огляду на це, у ОСОБА_1 відсутні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є субєктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред'явленому позову при наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов'язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов'язаний виконати покладений на нього законом або договором обов'язок.

Законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

Предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права предявити позов до належного відповідача.

Як вбачається із змісту та предмету позовної заяви позивачем предявлено позов до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області, однак ведення досудового слідства проводилось працівниками Центрально-Міського РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, а не працівниками органів Національної поліції. Національна поліція не є правонаступником органів внутрішніх справ, а тому ГУНП в Донецькій області не є належним відповідачем по справі.

Таким чином ГУНП в Донецькій області є неналежним відповідачем у справі, до закінчення підготовчого провадження позивач не подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача.

Суд відхиляє довід представника відповідача ГУ НП в Донецькій області щодо необхідності залишення позовної заяви без розгляду у даній справі через те, що ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічним позовом у справі № 234/11829/15-ц.

З наданих суду витягів з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у вказаній справі ОСОБА_1 в якості підстави позову та відшкодування шкоди зазначав ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року.

Однак, у даній справі вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на іншій підставі ухвалі Краматорського міського суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року.

Відтак, підстави для залишення позовної заяви без розгляду у даній справі відсутні.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити за відсутності правових підстав для відшкодування шкоди.

Керуючись ст. ст. 1167,1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, ст.ст.4, 10, 12, 76,81, 144, 263-265 ЦПК України,--

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю попереднього слідства, прокуратури та суду відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15.5, 15), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.К.Демидова