Дата документу 21.01.2019 Справа № 330/614/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/614/18 Головуючий у 1-й інстанції: Гусарова В.В.
Провадження № 22-ц/807/654/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_6, Якимівське районне управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., ОСОБА_6, Якимівське районне управління юстиції, про визнання виконавчого напису № 11335, вчиненого 30.05.2016, таким, що не підлягає виконанню.

Позивач звертає увагу суду на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ТОВ «Кредитні ініціативи» первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості ОСОБА_6 перед ТОВ «Кредитні ініціативи», зокрема, сума процентів, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений ТОВ «Кредитні ініціативи», щодо наявності грошового зобов'язання ОСОБА_6 по кредиту, процентам не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факту відсутності спору щодо заборгованості, оскільки розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором у виконавчому написі зроблено ТОВ «Кредитні ініціативи» одноособово, без урахування думки та позиції ОСОБА_6 та ОСОБА_4, на переконання яких визначена кредитором сума не відповідає дійсному розміру заборгованості.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не отримували та не підписували вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо погашення визначеної ним заборгованості, що мало передувати вчиненню

виконавчого напису нотаріуса, а така вимога мала надаватись останньому для підтвердження її невиконання боржниками.

Також позивач вказувала, що нотаріусом не було дотримано трирічного строку, протягом якого він міг вчинити виконавчий напис.

Так, зазначає, що позичальник не вніс черговий платіж у термін до 13 березня 2012 року, у зв»язку з чим банк надіслав ОСОБА_6 вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості у розмірі 95 516,40 гривень, тобто банк в односторонньому порядку 13.02.2012 року розірвав договір.

Отже, день виникнення права вимоги по борговим зобов'язанням обчислюється з 13 квітня 2012 року, тому на момент вчинення виконавчого напису вже минуло три роки від виникнення права вимоги. Крім того, кредит погашається шляхом внесення щомісячних платежів, відтак кожен платіж має свій строк виконання, і в силу цього по кожному платежу існує термін позовної давності. На момент вчинення виконавчого напису майже по всім платежам наступив термін позовної давності три роки.

Крім того, позивач зазначив, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що місце реєстрації боржника ОСОБА_6 є адреса: АДРЕСА_1, але це не відповідає дійсності. Місце реєстрації та проживання ОСОБА_6 є адреса: АДРЕСА_2, та відповідач був добре обізнаний, де зареєстрований та проживає ОСОБА_6.

У виконавчому написі нотаріуса не зазначена ні дата набрання ним юридичної сили, ні дата реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, що не відповідає вимогам ст. 89 ЗУ «Про нотаріат» та ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Зважаючи на вищезазначене, позивач вважала, що виконавчий напис нотаріуса №11335, вчинений 30.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., виконано з порушенням чинного законодавства, тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, про що просила суд у позовних вимогах.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 11335, вчинений 30.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в загальній сумі 169 301,49 грн.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь держави судовий збір на суму 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» у особі представника Ременюк Т.О. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що 20 липня 2010 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк», укладено кредитний договір № 50-360/2010, відповідно до якого банком надано ОСОБА_6 споживчий кредит в розмірі 129 000,00 грн. зі сплатою 22,9% річних за користування кредитними коштами, строком з 20.07.2010р. по 18.07.2014р. Погашення кредиту та нарахованих відсотків мало відбуватись щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 2688 грн. протягом строку кредитування з 20.07.2010р. по 18.07.2014р.

20 липня 2010р. між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 27, відповідно до якого остання взяла на себе зобов»язання солідарно з ОСОБА_6 відповідати перед кредитором за вказаним кредитним договором.

Також в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором, між ОСОБА_4 та банком укладено договір іпотеки, посвідчений 20.07.2010р. приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Уколовим С.А. за реєстровим № 1839, згідно якого ОСОБА_4 передано в іпотеку банку об'єкт житлової нерухомості: житловий будинок номер АДРЕСА_2.

21.07.2014р. між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. договору Клієнт (ПАТ «НЕОС БАНК») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації ( а.с. 144-151).

З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Згідно з Додатком № 7 до договору факторингу від 21.07.2014р. права вимоги були відступлені банком ТОВ «Кредитні ініціативи», зокрема, і за кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010р. ( а.с. 152).

Отже, згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_6, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 144-158).

Вбачається, що на час передання цього кредитного договору від банку до ТОВ «Кредитні ініціативи», строк повернення кредиту ОСОБА_6 настав - 18.07.2014р., але кредит погашений не був.

30.05.2016р. за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» приватним нотаріусом Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 11335 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010р. за період з 18.07.2014р. по 18.02.2016р. у розмірі 169 301,49 грн., на підставі якого постановою державним виконавця від 03.10.2016р. було відкрито виконавче провадження № 52447463 ( а.с. 14,16).

З витребуваного у нотаріуса Чуловського В.А. пакету документів, доданих ТОВ «Кредитні ініціативи» до заяви про вчинення виконавчого напису від 30.05.2016р. вбачається, що товариством надавались наступні документи: оригінал кредитного договору № 50-360/2010 від 20.07.2010 року, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про її непогашення; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника; документи про повноваження представника ( а.с. 94-120).

Стягувачем надана нотаріусу також вимога про усунення порушення від 08.04.2018р., в якій ОСОБА_6 пропонується повернути розраховану станом на 18.02.2018р. заборгованість в сумі 207 854,91 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 86 479,42 грн., відсотків - 82 822,07 грн., пені - 48 553,42 грн., яка спрямована стягувачем на адресу реєстрації ОСОБА_6, яка була відома товариству з відступлених банком документів ( а.с. 96), та реєстр поштових відправлень від 12.04.2016р., згідно з яким ця вимога була задана на пошту ( а.с. 98, 101).

Позивач ОСОБА_4 вказувала, що цю вимогу було спрямовано на адресу, у якій ОСОБА_6 вже не був зареєстрований та не мешкав, а тому останній її не отримував.

Дійсно, з відомостей з паспорту ОСОБА_6 вбачається, що з адреси: АДРЕСА_1 він знявся з реєстрації 25.02.2016р., тобто ще до надіслання йому вимоги відповідачем. Але при цьому паспорт не містить даних про реєстрацію його за будь-якою іншою адресою, зокрема, по АДРЕСА_2.

Згідно з умовами кредитного договору (п. 2.2.12) ОСОБА_6 зобов»язувався у триденний строк сповіщати банк про зміну адреси, що ним виконано не було, тому стягувач направив йому вимогу на відому йому адресу реєстрації позичальника, оскільки про його зняття за 2,5 місяця до спрямування цієї вимог товариству відомо не було.

Судом на підставі ретельного аналізу наданих у справу документів, зокрема, тих, які були надані приватному нотаріусу Чуловському В.А. для вчинення виконавчого напису, зроблено висновок про те, що вони відповідають Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, тобто встановлено їх достатність для вчинення виконавчого напису. А також заява стягувача про вчинення виконавчого напису відповідала вимогам п. 2.1 Порядку, а саме, в ній мались відомості про місце знаходження ( проживання) стягувача та боржника, номера рахунків у банках, код ЄРДПОУ для юридичної особи, строк, за який проводиться стягнення, інформація щодо суми, яка підлягає стягненню.

Також судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис відповідає за наявними в ньому даними вимогам п. 4 вищевказаного Порядку, оскільки містить всі зазначені в ньому дані: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив нотаріальний надпис; строк, за який проводиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, розмір плати, суму державного мита; номер, під яким виконавчий надпис зареєстровано, дату набрання чинності виконавчим написом, строк пред»явлення виконавчого напису для виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд вказував, що єдиною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є пропуск строку вчинення виконавчого надпису, передбаченого п. 3.1 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012р. ( який був чинний і на момент звернення до нотаріусу), який становить три роки.

При цьому, суд вказував, що право вимоги виникло в ТОВ «Кредитні ініціативи» з 21.07.2014р., але для нього як правонаступника банку є обов»язковими всі правовідносини, які виникли між банком і боржником до укладення договору факторингу, а також всі строки.

Відповідно до ст. 1050 ч. 2, 1054 ч. 2 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Суд вказував, що ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015р. по справі № 330/2825/13-ц за позовом ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про солідарне стягнення за кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010р. (тобто той же кредитний договір, по якому відступлено право вимоги відповідачу), касаційний суд вказав, що банк скористався своїм правом на повернення кредиту достроково, звернувшись у 2012р. до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки сума заборгованості включала в себе не тільки розмір простроченої заборгованості, а й суму залишку за кредитом, у зв»язку з чим строк виконання основного зобов»язання змінився. І саме із цього часу необхідно обчислювати строк звернення з вимогою про солідарну відповідальність ( а.с. 171), тобто право на примусове стягнення боргу виникло з 2012р., і цей момент відліку трирічного строку однаковий як для банку, так і для відповідача, якому відступлено право вимоги, а тому трирічний строк, під час якого нотаріус може вчинити виконавчій надпис, на момент вчинення оспорюваного виконавчого надпису від 30.05.2016р. сплинув.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» наголошує на тому, що суд першої інстанції невірно ототожнив поняття «строк позовної давності» з трирічним «строком давності» на вчинення виконавчого напису нотаріусом з моменту виникнення права вимоги у стягувача. Вказував, що вчинення виконавчого напису нотаріуса є позасудовим способом захисту порушеного права, тому позовна давність на дані вимоги не поширюється, а застосуванню підлягає трирічний строк, встановлений Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, тому що стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 з цього приводу зазначає, що вказані висновки суду є вірними, оскільки ґрунтуються на вимогах законів та матеріалах справи, які належним чином досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши вказані доводи, колегія встановила наступні обставини.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільного права шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безпірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» унормовано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відпові-дальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться у п. 3.1 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012р. ( який був чинний і на момент звернення до нотаріусу), нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.3 вказаного Порядку врегульовано, що, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку, а в п. 3.4 визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

З огляду на приписи вказаних норм, трирічний строк для вчинення виконавчого напису пов'язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника, яке за загальними правилами виникає у стягувача з моменту неналежного виконання зобов'язання боржником у визначений договором строк.

Колегія, дослідивши матеріали справи, погоджується з судом першої інстанції в тій частині, що право вимоги у ТОВ «Кредитні ініціативи» виникло не в момент набуття ним за договором факторингу кредитного портфелю 20.07.2014р., до якого увійшли договори з ОСОБА_6 та забезпечувальні договори з ОСОБА_4, а одночасно із виникненням такого права у правопопередника - ПАТ «Банк Кіпру».

Досліджуючи ці обставини, суд обґрунтовано звернувся до правовідносин між минулим стягувачем в особі ПАТ «Банк Кіпр» та боржниками ОСОБА_6 і ОСОБА_4

Між тим, пославшись на обставини, встановлені в ухвалі ВССУ від 29.07.2015р. у справі № 330/2825/13-ц за позовом ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про солідарне стягнення за кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010р. (тобто той же кредитний договір, по якому відступлено право вимоги відповідачу), суд першої інстанції дійшов помилково висновку про те, що трирічний строк, в межах якого нотаріус міг вчинити виконавчий напис, мав обчислюватись з 2012 року, і тому на час звернення з відповідною заявою 30.05.2016р. ТОВ «Кредитні ініціативи» до нотаріуса цей строк сплинув.

Зазначаючи, що з 2012р. за вимогою банку настав строк дострокового повернення кредиту за кредитним договором № 50-360/2010, касаційний суд мав на увазі, що з цієї дати слід обчислювати строк звернення з вимогою про солідарну відповідальність до поручителя відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, та саме у зв»язку з неповнотою та неправильністю встановлення цих обставин скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки п. 3.4 Порядку чітко визначено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, колегія вважає необхідним більш ретельно закцентуватись на всіх діях стягувачів за кредитним договором.

Так, дійсно банк 13.03.2012р. надіслав боржникам вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010р. в розмірі 95 516,40 грн., яка не була повернута боржниками.

В 2012р. банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_2 для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 16.03.2012р. в сумі 87 636,68 грн., в тому числі: залишок за кредитом - 64 488 грн., борг за процентами - 665,93 грн., пеня - 491,33 грн., який задоволено рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2012р.

Вказане рішення набрало законної сили, але, як встановлено в ухвалі ВССУ від 29.07.2015р., воно не було виконано у зв»язку з відсутністю права на землю під заставленим будинком ( а.с. 168).

Тому ПАТ «Банк Кіпр» звернулось до боржників в листопаді 2013р. з новим позовом про солідарне стягнення з боржників заборгованості, яка утворилась станом на 16.10.2013р. в сумі 115 601,80 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 08 січня 2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2015р., у справі № 2/330/2825/13-ц було стягнуто на користь ПАТ «Банк Кіпру» солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010р. в сумі 115 601,80 грн.

Ухвалою ВССУ від 29.07.2015р. вказані рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді цієї справи ТОВ «Кредитні ініціативи» надало клопотання про залучення його до участі як правонаступника позивача ПАТ «Банк Кіпр» у зв»язку з отриманням права вимоги до боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі укладеного з банком договору факторингу, але ухвалою суду від 24 грудня 2015р. в задоволенні цього клопотання відмовлено ( а.с. 24-25).

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016р. позовну заяву ПАТ «Банк Кіпру» у справі № 330/2825/13-ц залишено без розгляду ( а.с. 26-27).

Таким чином, з вищенаведеного слідує, що, з одного боку, мається рішення суду від 12.12.2012р. про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення достроково стягнутої суми у розмірі 87 636,68 грн., яке не виконується через відсутність права на земельну ділянку; з іншого боку, у зв»язку з цим банк намагався вирішити спір в судовому порядку шляхом солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, провадження у якому тривало з жовтня 2013р. по 03 жовтня 2016р., але позов залишено без розгляду.

З наведеного вбачається, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту в 2012р., отримавши судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також у зв»язку з неможливістю його виконання в листопаді 2013р. звернувся з новим позовом про солідарне стягнення грошових коштів з боржників, розгляд якого тривав до 03.10.2016р., зокрема, і шляхом ухвалення судових рішень про задоволення позову, які звертались до виконання.

Чинне законодавство не містить заборонени стягувачу у випадку наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконується, звернутись з вимогами про стягнення заборгованості, і це право було використано банком, а також самостійно новим кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом позасудового способу захисту порушеного права.

Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до нотаріуса 30.05.2016р., коли ще розглядалась справа № 2/330/2825/13-ц, у якій йому було відмовлено судом у залученні як правонаступника ПАТ «Банк Кіпру». А тому трирічний строк, передбачений п. 3.4 Порядку, з огляду на специфіку даної справи, нотаріусом порушено не було, як помилково вважав суд, не врахувавши всіх обставин справи у їх сукупності.

Між тим, аналізуючи матеріали справи, зокрема, всі наявні судові рішення та виконавчі написи, документи про право вимоги стягувача, колегія встановила порушення судом норм ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості, яке є обов»язковою підставою для його скасування.

Суд вказував, що з наданих нотаріусом документів вбачається, що вони відповідають Переліку, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, і ці висновки суду відповідають матеріалам справи.

Але у суду мались і інші документи в матеріалах справи, які також підлягали аналізу з метою перевірки доводів позивача щодо небезспірності зазначеної стягувачем заборгованості, яку стягнуто виконавчим написом нотаріуса.

Так, з ухвали ВССУ від 29 липня 2015р. вбачається, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12.12.2012р. звернуто стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості у достроковому порядку в сумі 87 636,68 грн., яка у утворилась станом на 16.08.2012р., у тому числі: залишок за тілом кредиту - 64 488 грн., відсотки - 665,93 грн., пеня 491,33 грн. ( а.с. 170).

Отже, залишок по тілу кредиту вже станом на 16.08.2012р. складав 64 488 грн., що встановлено судовим рішенням, а тому не міг вирости до 86 479,42 грн. станом на 18.02.2016р. - дати нарахування заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» для звернення до нотаріуса.

Після ухвалення рішення суду про дострокове повернення всієї суми кредиту, строк виконання зобов»язань за кредитним договором вважається таким, що настав, а тому після стягнення залишку за тілом кредиту у достроковому порядку припиняється нарахування відсотків та інших визначених договором нарахувань.

Однак ТОВ «Кредитні ініціативи» нарахували відсотки за період з 18 липня 2014р. по 18 лютого 2016р., та ще й на збільшене порівняно зі стягнутим за рішення суду від 12.12.2012р. значенням суми тіла кредиту.

Крім того, під час вчинення оспорюваного боржником виконавчого напису нотаріуса одночасно перебував на розгляду суду спір про солідарне стягнення заборгованості з цього же боржника за цим же кредитним договором, по якому рішення прийнято не було, та у якому заборгованість банком (правопопередником) станом на 16.10.2013р. була визначена в розмірі 115 601,80 грн.

Про ці обставини не могло бути відомо нотаріусу, який за наданими документами вважав заборгованість безспірною, але у судовому спорі суд зобов»язай був ретельно перевірити безспірність заборгованості і за іншими матеріалами справи, а не тільки за пакетом наданих нотаріусу стягувачем документів.

З огляду на все вищезазначене, колегія вважає за необхідне у відповідності до положень ч. 4 статті 367 ЦПК України вийти за межі апеляційної скарги, оскільки порушення судом ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» у випадку його не виправлення має наслідком встановлення преюдиційного факту про розмір заборгованості боржника станом на 18.02.2016р. в загальній сумі 169 301,49 грн., що за наявними матеріалами справи є невірним.

Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, тому у відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦУПК України та з урахуванням виходу за межі апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, але з інших підстав, ніж встановив суд, тобто не за підставами спливу трирічного строку для вчинення напису, а за підставами небезспірності визначеної стягувачем заборгованості, у зв»язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Задовольняючи скаргу, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про судові витрати.

Вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» сплатило за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 1057,20 грн. ( а.с. 220) та ця скарга була задоволена.

Але позивач ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи з 12.02.2018р. і безстроково ( а.с. 28).

В такому разі у відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати відповідачу компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2018 року

у цій справі змінити в частині підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Судовий збір ТОВ «Кредитні ініціативи» за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята та складена 21 січня 2019р.

Головуючий:

Судді: