Справа № 303/4711/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.,

секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2018 року у справі №303/4711/17 (Головуючий: Куроп'ятник О.М.), -

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення надвірних господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1. Власником суміжного домоволодіння та суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2. Надвірні господарсько-побутові будівлі та споруди, розміщенні на присадибній ділянці домоволодіння ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) біля спільної межі з суміжною присадибною ділянкою НОМЕР_1 (моєю) - розміщенні незаконно та з грубим порушенням нормативно-правових документів у сфері будівництва, що спричиняє нанесенню шкоди моїм будівлям внаслідок стікання опадів з дахів будівель і споруд ОСОБА_2. Протиправними діями відповідач створює їй перешкоди у користуванні належним домоволодінням та спричиняє матеріальні збитки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.05.2018 року даний позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 за його рахунок знести надвірні господарсько-побутові будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_2, побудовані біля спільної межі із суміжною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 як такі, що розміщені з грубим порушенням нормативних документів у сфері будівництва.

На вказане рішення адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.07.2013 року (а.с.10), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6709501 від 23.07.2013 року (а.с.11-12) власниками житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.09.2010 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27238874 від 07.09.2010 року, виданим ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (а.с.59).

Відповідно до Висновку спеціаліста інженера-будівельника, судового експерта по експертному дослідженню з визначення правильності та законності розміщення та будівництва надвірних господарсько-побутових будівель і спору сусідом ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) біля спільної межі між суміжними ділянками НОМЕР_1 (ОСОБА_3) та НОМЕР_2 (ОСОБА_2.) №19-07/17 від 31.07.2017 року (а.с.15-29), враховуючи результати візуального обстеження досліджуваних об'єктів на предмет розміщення об'єктів дослідження відносно меж та будівель і споруд, а також вимоги нормативних та законодавчих документів з досліджуваних питань, спеціаліст, інженер-будівельник, судовий експерт з будівельно-технічних експертиз, пропонує наступні відповіді на поставлені запитання. Надвірні господарсько-побутові будівлі і споруди на присадибній земельній ділянці домоволодіння ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) біля спільної межі з суміжною присадибною земельною ділянкою НОМЕР_1 (домоволодіння ОСОБА_3) розміщені незаконно (самовільно) і з грубими порушеннями нормативних документів у сфері будівництва. Експертним дослідженням виявлено наступні грубі порушення при будівництві вказаних надвірних господарсько-побутових будівель і споруд в домоволодінні НОМЕР_2 (ОСОБА_2.):

- самочинність (самовільність) будівництва (в даному випадку будівництво без необхідної дозвільної та проектної документації);

- порушення вимог ДБН 360-92** щодо розміщення об'єктів відносно межі з сусідкою ОСОБА_3 (не ближче 1,0 м від межі); в даному випадку досліджувані об'єкти домоволодіння ОСОБА_2 розмішені частково на межі, а частково навіть заступають за межу з сусідкою ОСОБА_3;

- порушення містобудівних вимог щодо розміщення об'єктів відносно власного будинку (треба було розміщувати вказані досліджувані об'єкти за своїм власним будинком, а не поруч або впритул до межі, будівель і споруд сусідки ОСОБА_3);

- недотримання мінімальних протипожежних та санітарно-епідеміологічних розривів (6 м) відносно як своїх, так і сусідських будівель і споруд;

- недотримання вимог ст.113 ЗК України щодо недопустимості нанесення шкоди сусідній ділянці та нерухомому майну, забезпечення принципу добросусідства.

Суд першої інстанції, пославшись на даний висновок спеціаліста та приписи ст.ст.376, 391 ЦК України задовольнив позов.

Однак з таким висновком суду не може погодитись колегія суддів з огляд на таке.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями ч.4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

З урахуванням змісту зазначеної норми в поєднанні з положеннями ст.ст.16, 386, 391 ЦК позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

За змістом ст.376 ЦК, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Слід враховувати, що як позивач, так і відповідач набули права власності на спірні домоволодіння в порядку спадкування. Як слідує з технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 господарські будівлі були збудовані в 1970-1980 роках, тобто задовго до переходу права власності на вказане домоволодіння до відповідача. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що після набуття права власності на домоволодіння, відповідач здійснював якість перебудови (добудови, реконструкції тощо) господарських будівель та споруд. Тобто спірні господарські будівлі існують в такому стані вже тривалий час (більше тридцяти років) і за цей період не змінювалися. При цьому спадкодавець позивача - ОСОБА_6 за свого життя не пред'являв жодних претензій щодо спірних господарських будівель як до відповідача, так і до його спадкодавця ОСОБА_7.

Виходячи з приписів ст.1218 ЦК України, при переході права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, до спадкоємця переходить таке право в тому ж обсязі (з усіма обмеженнями та обтяженнями), яке воно було у спадкодавця.

З огляду на викладене ОСОБА_3, як спадкоємець померлого ОСОБА_6, не вправі ставити вимоги про знесення господарських будівель до ОСОБА_2, як спадкоємця померлої ОСОБА_7, позаяк безпосередньо жодними діями відповідача права позивача не порушені.

Також слід звернути увагу на те, що згідно технічного паспорту на домоволодіння відповідача, на його території знаходяться 8 господарських будівель (під літерами Б, В, Г, Г1, Д, Ж, З, К). Суд першої інстанції, зобов'язавши відповідача знести надвірні господарсько-побутові будівлі і споруди, не встановив та не конкретизував, які саме господарсько-побутові будівлі з наявних восьми, створюють перешкоди позивача та підлягають знесенню.

В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_3 також не змогла конкретизувати та вказати, які саме будівлі (під якими літерами) створюють їй перешкоди та порушують її права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що пред'явлений наразі ОСОБА_3 позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: