П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Київ

Справа №754/3773/18

Резолютивна частина постанови оголошена 13 листопада 2019 року

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданої адвокатом Самусь Олексієм Вікторовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Бабко В.В. 14 травня 2019 року, повний текст рішення складено 24 травня 2019 року в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

Справа №754/3773/18
№ апеляційного провадження:22-ц-824/11980/2019
Головуючий у суді першої інстанції:Бабко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 серпня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації шлюбів Святошинського РАГС м. Києва, актовий запис № 858. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, рішення набрало законної сили. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.10.2017 було ухвалено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи з 05 вересня 2017 року і до повноліття дітей. Крім елементарних потреб дітей в одязі, харчуванні, ліках, позивачка несе додаткові витрати на оплату навчання, відвідування розвиваючих гуртків, спортивних секцій, фестивалів, інших занять. Донька сторін по справі - ОСОБА_3 постійно відвідує «Зразковий театр-студія мюзикл «ОКей», Школу джазового і естрадного мистецтва», Студію образотворчого мистецтва «Мрія». Син сторін по справі - ОСОБА_4 відвідує Школу танців «CONNECTION». Відповідач, крім сплати аліментів у розмірі 3500 грн, іншої участі у витратах на матеріальне забезпечення та розвиток дітей, не приймає. На прохання допомогти покрити додаткові фінансові витрати на дітей відповідач не реагує. Позивач по справі працює на посаді менеджера ТОВ «СПЕЦГРУП НВП» та отримує щомісячний дохід в середньому 3000 грн. В свою чергу, Відповідач займає посаду головного спеціаліста відділу адміністрування Єдиного державного реєстру активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні Управління виявлення та розшуку активів в Національному агентстві України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру декларацій. Відповідач за 2017 рік отримав заробітну плату в розмірі 243206,00грн, тобто, більше ніж 20000 грн. на місяць. Відповідно до Довідки про доходи Відповідача, що було надано з місця роботи за шість перших місяців 2018 року, отримав 136800 грн. заробітної плати, тобто, в середньому 22800 грн. на місяць. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд збільшити розмір аліментів, так як дохід відповідача збільшився.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі з 3500грн на 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує про те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, позивач нічим не підтвердила власної участі в утриманні спільних із Відповідачем дітей, Відповідач неодноразово наголошував, що подані Позивачем документи аж ніяк не підтверджують дотримання принципу рівності обов`язків та однакової відповідальності обох батьків, а, навпаки, ставлять під сумнів таку участь Позивача взагалі.

Також, судом не взято до уваги те, що у відзиві на позовну заяву Відповідач наводив обставини, які свідчать про приховування Позивачем дійсного розміру її доходів, а саме: неодноразові та вартісні закордонні поїздки на відпочинок, регулярне відвідування Позивачем відомих вітчизняних гірськолижних курортів та надавав відповідні докази Проте, судом дані обставини не досліджені, належної оцінки їм не надано, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про позитивні зміни лише у матеріальному становищі Відповідача, не звернувши уваги на те, що в бік покращення змінилося й матеріальне становище Позивача, а в силу ст. 192 СК України дана обставина підлягає врахуванню при вирішенні питання про зміну розміру аліментів.

Окрім того, Відповідач звертав увагу суду на те, що окрім сплати аліментів у розмірі, встановленому в Рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року, Відповідач добровільно приймає додаткову участь у витратах на матеріальне забезпечення та розвиток дітей, чим спростовано твердження Позивача про відсутність такої участі, та що підтверджується відповідними квитанціями про оплату іграшок, техніки та аксесуарів до неї, білетами на відвідування кінотеатру, квитанціями по оплаті проїзних квитків на фестивалі, які діти відвідують разом з гуртками, тощо. Однак, усі наведені обставини, якими обгрунтовувались заперечення Відповідача проти позовних вимог, судом в повному обсязі не з`ясовані, в оскаржуваному Рішенні по справі № 754/17262/18 їм не надано жодної оцінки, або така оцінка суперечить нормам чинного законодавства.

Також, у відзиві на позовну заяву зверталась увага суду, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подання позовної заяви, як просив Позивач.

Такої ж думки дотримується і судова практика, зокрема, у постановах Верховного суд України від 13 червня 2019 року по справі № 686/13303/16-ц, від 17 грудня 2018 року по справі № 727/6408/16-ц, тощо.

Однак, не зважаючи на наведене вище роз`яснення щодо моменту, з якого аліменти сплачуються у новому розмірі, у Рішенні по справі № 754/17262/18 суд установив «змінити розмір аліментів... з 10 грудня 2018 року і до повноліття дитини». При цьому, очевидно, що суд, як не звернув уваги на дату подання позовної заяви, оскільки остання подана 29 жовтня 2018 року, так і не з`ясував обставин та їх обгрунтувань, на які посилався Відповідач, щодо моменту, з якого сплачуються аліменти у зміненому розмірі, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Крім того, задовольняючи позовну заяву в частині розподілу судових витрат, судом першої інстанції не взято до уваги те, що до клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, поданого Представником Позивача не додано акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок витрат на правову допомогу. Тобто, із змісту зазначених у Рішенні по справі № 754/17262/18 документів, неможливо стверджувати, що Позивачу дійсно були надані послуги з правової допомоги, зазначені у детальному описі, оскільки документи, що підтвердили б факт виконання робіт/надання послуг адвокатом та прийняття їх результату Позивачем (акт приймання-передачі наданих послуг), відсутні, як відсутній і розрахунок витрат на правову допомогу.

Вказував, що встановивши факт утримання Відповідачем його непрацездатної матері та дружини на добровільних (договірних) засадах, при постановленні Рішення по справі № 754/17262/18 суд дійшов хибного висновку, щодо неврахування наявності у Відповідача, окрім спільних із Позивачем дітей, ще двох утриманців, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з Відповідача, та встановив останні на рівні 1/3 від усіх доходів Відповідача, чим не врахував інтереси двох інших осіб, яким Відповідач надає матеріальну підтримку.

Сторони правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України не скористались.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 13 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актовий цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 858.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актовий цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актовий цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18.07.2017 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, рішення набрало законної сили.

Судом установлено, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.10.2017 було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3500грн щомісячно, починаючи з 05 вересня 2017 року і до повноліття дітей.

14.02.2018 року головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Жиглій В.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до виконавчого листа №754/11409/17, виданий Деснянським районним судом міста Києва 31.10.2017року.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Судом встановлено, що дохід відповідача ОСОБА_2 відповідно до щорічної декларації за 2017 рік, становив - 243206,00 грн.

Відповідно до довідки про доходи № 132 від 29.12.2019 року, нарахований дохід ОСОБА_2 за 2018 рік, становив - 540108,48 грн. За березень 2019 року, нарахований дохід відповідача становив - 97707,10грн, що підтверджується довідкою про доходи №133 від 29.03.2019.

Крім того, судом установлено та не заперечувалось учасниками справи, що відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, аліменти сплачує вчасно.

Відповідно до довідки про доходи №7 від 02.07.2018, ОСОБА_1 , з липня 2017 року по червень 2018 року мала сукупний дохід в розмірі 47483,65грн.

Також, судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 має офіційний шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджено Свідоцтвом про шлюб, виданого 28.04.2018 року, Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Однак, судом встановлено, що дружина відповідача не пенсіонерка та не являється інвалідом II чи III групи, офіційно працевлаштована та отримує самостійні доходи, про що в судовому засіданні було зазначено відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до копії пенсійного посвідчення №625 виданого на ім`я ОСОБА_11 (мати відповідача), вбачається, що остання з 01.05.2010 отримує пенсію за віком в розмірі 4672,92грн, що перевищує мінімальну заробітну плату в Україні (з січня 2019 року, становить 4173грн) та мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який становить на січень 2019 року - 1497грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень; з 1 липня - 1699 гривні, з 1 грудня - 1779 гривень; від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2019 гривень; з 1 липня - 2118 гривні, з 1 грудня - 2218 гривень.

Отже, враховуючи, що Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Встановивши фактичні обставини справи про те, що у відповідача ОСОБА_1 змінився матеріальний стан в біг покращення, наявність у відповідача постійної роботи, враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідно змінити розмір аліментів які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі з 3500 грн. на 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, колегія судів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо часу з якого змінено розмір аліментів, а саме з 10 грудня 2018 року ( дата звернення ОСОБА_1 з позовом до суду), виходячи з наступного.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що в відповідно до ст. 192 СК ( 2947-14 ) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи

поліпшення здоров`я когось із них.

У разі пред`явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК ( 1618-15 ) дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі. Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Суд першої інстанції, зазначених роз`яснень не врахував, та дійшов помилкового рішення про зміну розміру з дня звернення з позовом до суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді здійснювала адвокат Новікова Вікторія Олегівна, повноваження якої були підтверджені ордером на надання правової допомоги серії КС № 282495 від 27.08.2018, в якому зазначена підстава: договір про надання правової допомоги №26/03-2 від 26 березня 2018 року. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано детальний опис робіт, квитанції №05/02 від 05.02.2019, №20/03 від 20.03.2019 на суму 3000грн.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Разом з тим, детальний опис робіт, наданий представником позивача не можна вважати належним доказом, оскільки не містить деталізації вартості наданих послуг. Крім того, представником позивача не надано акту приймання-передачі наданих послуг, який між тим, передбачений договором про надання правової допомоги № 26/03-2 від 26 березня 2019 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з Відповідача, та встановив останні на рівні 1/3 від усіх доходів Відповідача, суд першої інстанції не врахував інтереси двох інших осіб, яким Відповідач надає матеріальну підтримку, то в цій частині колегія суддів вважає що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, дружина відповідача не пенсіонерка та не являється інвалідом II чи III групи, офіційно працевлаштована та отримує самостійні доходи, про що в судовому засіданні було зазначено відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до копії пенсійного посвідчення №625 виданого на ім`я ОСОБА_11 (мати відповідача), вбачається, що остання з 01.05.2010 отримує пенсію за віком в розмірі 4672,92 грн, що перевищує мінімальну заробітну плату в Україні (з січня 2019 року, становить 4173 грн.) та мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який становить на січень 2019 року - 1497 грн.

Крім того, ст. 51 Конституції України встановлює обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення витрат на правову допомогу з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в стягненні витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_2 , поданої адвокатом Самусь Олексієм Вікторовичем - задовольнити частково .

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року змінити, виключити з абзацу 2 резолютивної частини рішення наступне: починаючи з 10 грудня 2018 року.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: В.А. Кравець

О.І. Шкоріна