ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» січня 2019 року

м. Харків

справа № 643/7752/17-ц

провадження № 22ц/818/850/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року в складі судді Ференчук О.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості в розмірі 260 000,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2600,00 грн.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позовну заяву та накласти арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4,000 га, цільове призначення - особисте селянське господарство.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 20 червня 2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4,000 га, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 20 червня 2017 року - скасовано, знято арешт, накладений ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 20 червня 2017 року на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 4,000 га.

Не погоджуючись з ухвалою судді Мартиненко Н.А. через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що предметом судового розгляду є вимога про стягнення заборгованості, отже її вимоги мають майновий характер; що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року, однак його дію зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року; що підстави скасування заходів забезпечення позову з власної ініціативи передбачені статтею 158 ЦПК України, проте, жодної з цих обставин не настало, жодного вмотивованого клопотання про скасування забезпечення позову учасник цієї справи не подавав.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді - залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що на теперішній час відсутні підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову, наявність яких перешкоджає власнику земельної ділянки в реалізації її прав, як власника нерухомого майна, який не є учасником справи.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та підтверджується виділеними матеріалами справи, що у червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості в розмірі 260 000,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2600,00 грн.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позовну заяву та накласти арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4,000 га, цільове призначення - особисте селянське господарство.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 20 червня 2017 року, яку залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2018 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4,000 га, яка належить на праві власності ОСОБА_2

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 18 травня 2016 року вбачається, що з 18 травня 2016 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 4,000 га, що розташована в АДРЕСА_1.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 18 червня 2018 року № 127968742 вбачається, що земельна ділянка загальною площею 4,000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1 з 03 серпня 2017 року на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року у справі № 640/8456/16-ц. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2017 року рішення залишено без змін. На теперішній час воно є чинним.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 20 червня 2017 року - скасовано, знято арешт, накладений ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 20 червня 2017 року на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 4,000 га.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Частиною 1 статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У пункті 10 цієї Постанови, роз'яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вбачається з виділених матеріалів справи земельна ділянка загальною площею 4,000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1 відповідачу не належить, а з 03 серпня 2017 року на праві власності належить ОСОБА_4, яка не є учасником справи.

Таким чином, вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції правильно встановив, що обставини, які стали підставою для застосування заходів забезпечення позову змінились, власник майна, на яке накладено арешт, не є учасником справи, а тому передбачених законом підстав для залишення заходів забезпечення позову немає.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року, однак його дія зупинена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2017 року, тому її апеляційна скарга підлягає задоволенню є безпідставними, оскільки Постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року по справі № 640/8456/16-ц поновлено виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що предметом судового розгляду є вимога про стягнення заборгованості, отже її вимоги мають майновий характер; що підстави скасування заходів забезпечення позову з власної ініціативи передбачені статтею 158 ЦПК України, проте жодної з цих обставин не настало, жодного вмотивованого клопотання про скасування забезпечення позову учасник цієї справи не подавав, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.365, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.