Справа № 462/7324/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року суддя Залізничного районного суду м.Львова, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись до суду з позовом, зазначив, що слідчим СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_2 ведеться розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000107 від 4.04.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375КК України. 30.06.2018 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження. 6.11.2018 року Шевченківським районним судом м.Львова винесено ухвалу про скасування постанови слідчого. Вважає, що в діях слідчого Пшеничка А.М. містяться ознаки зловживання владою, службовим становищем, його дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України. Незаконними, протиправними діями слідчого йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через невизнання його потерпілим порушився його звичайний ритм життя. Розмір спричиненої шкоди оцінює в сумі 18000грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав копію ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 6 листопада 2018 року.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2018 року відкрито позовне провадження за даною позовною заявою та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач на позовну заяву надав відзив, позовні вимоги не визнав, зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

У зв'язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновків про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 6 листопада 2018 року слідчим СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_2 30.06.2018 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000107 від 4.04.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 ч.1 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Цією ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова зазначена постанова слідчого скасована.

Як вбачається з позовної заяви, спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 обґрунтовує незаконними, протиправними діями слідчого, вважає, що йому було такими діями завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну через повну бездіяльність слідчого. Крім того, невизнання його потерпілим був порушений його звичайний ритм життя.

Положенням ст. 1176 ЦК України передбачено відшкодування державою шкоди у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду у випадку спричинення шкоди, завданої особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до розяснень, наданих у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою - підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. 12, 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 доказів спричинення йому моральної шкоди суду не надав.

Крім того, позовні вимоги предявлені позивачем ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, а стороною по справі прокуратуру Львівської області не визначив. Виходячи із предмета заявлених позивачем позовних вимог Державна казначейська служба України не є належним відповідачем при даних правовідносинах, оскільки є самостійною юридичною особою і не відповідає самостійно за рішення, дії або бездіяльність прокуратури, а будь-яких неправомірних дій або бездіяльності з боку Державної казначейської служби України відносно позивача матеріалами справи не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у позові, суд також враховує, що ОСОБА_1 не заявлялось вимог про визнання неправомірною бездіяльність органу слідства. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

З огляду на зазначене суд вважає, що позов підлягає відмові за безпідставністю.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 81, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 18 січня 2019 року.

Суддя: Н.М.Румілова