Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3206/18 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 285/3206/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Коцюба О.М. у м. Новоград-Волинському

встановив:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та аліменти на своє утримання до досягнення сином трьох років в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та її утримання не надає, хоча спроможний це робити.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 03.09.2018 року і до повнолітня дитини, тобто до 09.06.2034 року, а також аліменти на утримання позивачки до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 03.09.2018 року і до 09.06.2019 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення у даній справі залишено без задоволення.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом неповно з'ясовано обставини справи, не враховано його матеріальне положення, оскільки на даний час він ніде не працює, а тому неспроможний сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини у визначеному судом розмірі. Крім того, розгляд справи за його відсутності призвів до порушення його прав, передбачених ЦПК України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просила здійснити розгляд справи за її відсутності.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з'явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.11.2014 р. (а.с.97,8) та є батьками малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10), який проживає з матір'ю та знаходяться на її утриманні (а.с.11,40).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини і тимчасово непрацездатної дружини не надає, однак, є людиною працездатного віку, а тому зобов'язаний та спроможний надавати таку допомогу.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

В постанові Верховного Суду України у справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_4, який проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач на даний час не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним, інших утриманців немає, а тому зобов'язаний надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За положеннями ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.17 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на відсутність даних про надання відповідачем добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини та колишньої дружини, пов'язаної з перебуванням у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, суд першої інстанції правильно визначив обов'язок ОСОБА_3, регламентований положеннями ст. 180 СК України, з утримання дитини до досягнення нею повноліття та спроможність, відповідно до ст. 84 СК України, з утримання дружини до досягнення сином трьох років.

Доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості заявлених вимог є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача через матеріальне становище сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі останнім представлено не було.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо розгляду справи за його відсутності, оскільки останній був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.51), будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи через наявність поважних причин до суду не подавав.

Прохання відповідача про скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції є безпідставним, оскільки не узгоджується з повноваженнями апеляційного суду, які передбачені ст. 374 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.