КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 360/1985/17
Головуючий у суді І інстанції - ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 22-ц/824/325/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, припинення права спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, щовін являється власником 46/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 а ОСОБА_2 являється власником 54/100 частин вказаного будинку, який складається з трьох житлових кімнат площею: 16,7 кв.м., 13,9 кв.м., 10,5 кв.м., кухні - 9,3 кв.м., двох коридорів площею 1,8 кв.м., 6,8 кв.м., веранди площею 13.1 кв.м., двох кладових кімнат площею 3,7 кв.м., 0,9 кв.м., та господарських будівель: сараю «Б», сараю над «Б», сараю «Д», літньої кухні «Ж», накриття «Е», убиральні «Г», зливної ями №1, огорожі 2-3, погребу «В», навісу «Е» та «З».

Він з сім'єю постійно проживає у будинку, а відповідач має намір продати свою частину будинку й тому наполягає на його розподілі в натурі, відповідно до договору дарування без спільного користування. Однак, якщо розділити будинок по часткам з передачею відповідачу приміщень, які зазначені в договорі дарування, він (позивач) залишається без доступу до своєї половини будинку та кухні, в якій встановлено газову плиту, необхідну для приготування їжі та газовий котел, який опалює весь будинок.

Крім цього, позивачем зазначено, що ним за власні кошти проведено водопровід, заведено воду у будинок, зроблено навколо будинку бетонне замощення, встановлено міжкімнатні двері та водонагрівач.

Оскільки вони з відповідачем не можуть домовитися про залишення приміщень 1-1, 1-2, 1-8 у спільному користуванні просив визначити порядок користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 залишивши в його користуванні житлову кімнату 1-4 площею 13,9 кв.м., житлову кімнату 1-7 площею 10,5 кв.м., кладові площею 0,9 кв.м. та 3,7 кв.м.; частину сараю «Б», сараю над «Б», сараю «Д», літньої кухні «Ж», погреба «В», накриття «Е», убиральні «Г», зливної ями №1, огорожі №2-3.

В користуванні відповідача залишити кімнату 1-3 площею 16,7 кв.м., приміщення 1, площею 13,1 кв.м. В загальному користуванні залишити: кухню 1-8 площею 9,3 кв.м., коридор 1-1 площею 1,8 кв.м. та коридор 1-2 площею 6,8 кв.м. та стягнути з відповідача на його користь частину вартості проведеного ремонту в сумі 15 181,40 гривень.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що 31 липня 1998 року мати ОСОБА_4 подарувала йому 54/100 частини спірного житлового будинку. За вказаним договором йому перейшли у користування конкретні приміщення: коридор 1-1 площею 1,8 кв.м., коридор 1-2 площею 6,8 кв.м., жила кімната 1-3 площею 16,7 кв.м., кухня 1-8 площею 9,3 кв.м., веранда І площею 13,1 кв.м. та господарські будівлі по 1/2 частин: сараю «Б», сараю над «Б», сараю «Д», погреба «В», туалету «Г», літньої кухні «Ж», накриття «Е», зливної ями №1, огорожі №2-3. Решта 46/100 частин домоволодіння залишилася в її користуванні за умови, що після її смерті ці 46/100 частин перейдуть у його власність. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, ОСОБА_3 успадкував вказану частину будинку та почав одноосібно використовувати весь будинок, непускаючи його до будинку й почав чинити йому перешкоди у користування спірним будинком.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив поділити в натурі спірний житловий будинок з урахуванням земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0640 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 виділивши йому 54/100 частини, яка складається з приміщень: коридор 1-1 площею 1,8 кв.м., коридор 1-2 площею 6,8 кв.м., жила кімната 1-3 площею 16,7 кв.м., кухня 1-8 площею 9,3 кв.м., веранда І площею 13,1 кв.м. та господарських будівель і споруд згідно варіанту експерта та визнати за ним право власності на дану частину; припинити права спільної часткової власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виділені в натурі частини вказаного житлового будинку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_1

Залишено в користуванні ОСОБА_3, житлові кімнати 1-4, 1-7; залишено в користуванні ОСОБА_2 житлову кімнату 1-3 та приміщення І; Приміщення 1-1, 1-2, 1-5, 1-6, 1-8 та надвірні будівлі та споруди залишено в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, припинення права спільної часткової власності відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог апелянтом зазначено, що відповідно до висновку експерта було запропоновано технічно можливі варіанти розподілу приміщень житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 при умові відступу від ідеальних часток співвласників та від вимог нормативної документації. Судом не було враховано та не було надано належної оцінки висновку експерта саме в зазначеній частині, а увагу сконцентровано лише на варіанті, який не дозволяє поділ будинку в натурі.

01 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_3, відповідно до якого вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

При апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, виділивши відповідачу у справі ОСОБА_2 частину будинку що припадає на приміщення, які перейшли в його користування за договором дарування, тобто по 2 варіанту висновку будівельно-технічної експертизи № 33/03-2018 від 08 травня 2018 року, а позивачу залишити решту приміщень господарські споруди та приміщення поділити за висновком експертизи.

Представник позивача ОСОБА_7 заперечила щодо доводів апеляційної скарги просила залишити апеляційну скаргу без задоволення та врахувати, що відповідно до висновку експертизи виділ частини приміщень за будь-яким із варіантом суперечить Державним будівельним нормам, а тому виділ без згоди обох власників є не можливим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, та відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються співвласниками житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 належить 46/100 частини вказаного домоволодіння, ОСОБА_2 - 54/100, що підтверджується копіями договору дарування житлового будинку (а.с.46), витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6,7).

Спірний будинок загальною площею 76,7 кв.м, житловою - 41,1 кв.м., має 3 житлові кімнати 1-3 площею 16,7 кв.м., 1-4 площею 13,9 кв.м., 1-7 площею 10,5 кв.м., коридор 1-1 площею 1,8 кв.м., коридор 1-2 площею 6,8 кв.м., кухню 1-8 площею 9,3 кв.м., веранду І площею 13,1 кв.м., кладову 1-6 площею 0,9 кв.м., кладову 1-5 площею 3,7 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.18-20).

З висновку будівельно-технічної експертизи вбачається, що розділити житловий будинок АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток (54/100 та 46/100) та у відповідності до вимог нормативної документації не вбачається за можливе, оскільки не виконуються вимоги п.п. 2.22, 2.24, 2.27 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення« та п.8.10 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» щодо переліку та площі приміщень, що можуть бути в подальшому запропоновані співвласникам після розподілу (а.с.167-203).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виділ частку його майна із спільної часткової власності суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що вказаний виділ є неможливими оскільки при наявних двох варіантах поділу спільного майна сторін, призведе до порушення Державних будівельних норм та гарантій власника на житлову площу необхідну для проживання, та облаштування допоміжних приміщень.

Колегія суддів в цій частині повністю погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції оскільки він зроблений у відповідності до норм чинного законодавства.

Так, ст. 379, 380 Цивільного кодексу України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 &quжо;Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок&q?ма; судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно до пункту 2.4. «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна» № 55, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року, поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами та за наявності на це дозволів органу місцевого самоврядування та інших компетентних органів.

Оскільки із висновку будівельно-технічної експертизи № 33/03-2018 від 08 травня 2018 року вбачається, що проведення поділу житлового будинку АДРЕСА_1 з дотриманням Державних будівельних норм не можливо, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

У зв'язку з вищевикладеним,рішення в цій частині, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір між сторонами в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1та задовольняючи частково вказані вимоги, суд першої інстанції мотивував свої рішення тим, що раніше встановлений порядок користування приміщень визначених в договорі дарування судом не приймається, а тому суд вважав за можливе визначити інший порядок користування вказаними приміщення, а саме : в користуванні ОСОБА_3 залишити житлові кімнати 1-4, 1-7; в користуванні ОСОБА_2 - житлову кімнату 1-3 та приміщення І. Приміщення 1-1, 1-2, 1-5, 1-6, 1-8 та надвірні будівлі та споруди залишити в їх спільному користуванні.

Із зазначеним висновком суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

В судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування спірним житловим будинком, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Також в матеріалах справи міститься договір дарування жилого будинку від 31 липня 1998 року згідно до умов якого власник будинку АДРЕСА_1ОСОБА_4, від імені якої діяла ОСОБА_8 передала в дар відповідачу у вказаній справі ОСОБА_2 54/100 вказаного будинку, а саме : коридор 1-1 площею 1,8 кв.м., коридор 1-2 площею 6,8 кв.м., жила кімната 1-3 площею 16,7 кв.м., кухня 1-8 площею 9,3 кв.м., веранда І площею 13,1 кв.м. та господарські будівлі: по 1/2 сараю «Б», сараю над «Б», сараю «Д», погреба «В», туалету «Г», літньої кухні «Ж», накриття «Е», зливної ями №1, огорожі №2-3. (а.с.46 т.1)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 54/100 житлового будинку АДРЕСА_1 Та відповідно до вказаного реєстру в користуванні власника знаходяться конкретні приміщення : 1-1 площею 1,8 кв.м., 1-2 площею 6,8 кв.м., 1-3 площею 16,7 кв.м., 1-8 площею 9,3 кв.м., І площею 13,1 кв.м. та по 1/2 сараю «Б», сараю над «Б», сараю «Д», погребу «В», туалету «Г», літньої кухні «Ж», накриття «Е», зливної ями №1, огорожі №2-3. (а.с.6 т.1)

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Вказаний правовий висновок щодо застосування положень статті 358 ЦК України, висловлений Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року № 6-12цс13, враховується апеляційним судом при вирішенні цієї справи.

Як вбачається із матеріалів справи попередній власник спірного житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, від імені якої діяла ОСОБА_8 передаючи в дар відповідачу у вказаній справі ОСОБА_2 54/100 вказаного будинку, а саме : коридор 1-1 площею 1,8 кв.м., коридор 1-2 площею 6,8 кв.м., жила кімната 1-3 площею 16,7 кв.м., кухня 1-8 площею 9,3 кв.м., веранда І площею 13,1 кв.м. та господарські будівлі: по 1/2 сараю «Б», сараю над «Б», сараю «Д», погреба «В», туалету «Г», літньої кухні «Ж», накриття «Е», зливної ями №1, огорожі №2-3 визначила порядок користування вказаним будинком між собою як власником 46/100 частин вказаного будинку та ОСОБА_2 як новим власником 54/100 частин вказаного будинку. Зазначений договір нотаріально посвідчений, а тому відповідно до вимог ст. 358 ч.4 ЦК України є обов'язковим і для наступного власника 46/100 частин вказаного будинку ОСОБА_3, якийуспадкував дану частку в домоволодінні.

Оскільки суд першої інстанції вказані норми матеріального права проігнорував тому рішення в цій частині визнати законним та обґрунтованим колегія суддів не може.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод держава гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність.

Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, набув права власності на 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 із конкретно виділеними приміщеннями в будинку, тому встановлення порядку користування за варіантом,який просить позивач ОСОБА_3 призведе до порушення прав відповідача на користування володіння його власністю, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Бородянського районного суду Київської області в цій частині та ухваленні нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Частиною 13 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому рішення в частині стягнення судового збору із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 293250 грн, підлягає скасуванню зухваленням новогосудового рішення провідмову у задоволенні вказаних вимог позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 319, 358 ЦК України , ст. 141, 367, 374, 376, 381-3383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим будинком та стягненні судових витрат відмовити.

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Мотивований текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв