Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 357/10721/16-ц

провадження № 61-31977св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Міністерство соціальної політики України, Київська обласна державна адміністрація, виконавчий комітет Білоцерківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Київської обласної державної адміністрації на рішення Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Олійника В. І., Фінагєєва В. О., Яворського М. А.,

від 25 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Міністерства соціальної політики України, Київської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він є інвалідом війни ІІ групи та

з 27 вересня 2011 року перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради Київської області як такий, що позачергово потребує поліпшення житлових умов відповідно до

статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, у порушення цього положення, йому не було надано квартиру протягом двох років з моменту взяття на квартирний облік. На його звернення виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області повідомив про відсутність відповідного фінансування для забезпечення його житлом. Посилаючись на неправомірність дій відповідачів щодо порушення гарантій, встановлених зазначеним Законом, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 727 287 грн, що становлять вартість середньоринкової двокімнатної квартири у м. Біла Церква, а також 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Кошель Л. М. від 10 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право позивача ґрунтується не на отриманні житла у власність як дохід, а для задоволення потреб у поліпшенні житлових умов, а тому відсутні підстави вважати неотримання позивачем житла упущеною вигодою у розумінні частини другої статті 22 ЦК України, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, не підлягають також до задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому такої шкоди, не вказано, якими сумісними протиправними діями відповідачів завдано моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 жовтня 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня

2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Стягнуто з Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 363 643,50 грн на відшкодування завданих збитків. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні завданих збитків, оскільки позивач позбавлений можливості отримати дохід, який міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене відповідачем. При цьому доходи слід розуміти збільшення економічної вигоди у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які сприяють власному капіталу. Крім того, позивач мав легітимні сподівання на реалізацію свого майнового права, яке було порушено розпорядником бюджетних коштів Київською обласною державною адміністрацією, а тому є передбачені законом підстави для стягнення з останньої на користь позивача збитків у вигляді половини вартості середньоринкової двокімнатної квартири у

м. Біла Церква. Визначаючи такий розмір збитків суд виходив із того, що квартира повинна була надаватися на позивача та його дружину, однак дружина вимог про відшкодування збитків не заявляла, а тому вважав за можливе стягнути половину вартості квартири.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення половини вартості середньоринкової двокімнатної квартири у м. Біла Церква, оскільки за законом отримувачем квартири є саме він, а тому на його користь підлягають стягненню збитки у повному обсязі. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, установивши порушення його прав з боку держави, дійшов суперечливого висновку про недоведеність позову в цій частині.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Київська обласна державна адміністрація просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Київська обласна державна адміністрація не є розпорядником бюджетних коштів за вказаною бюджетною програмою. Вирішення питань надання громадянам жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевих рад належить до компетенції відповідних місцевих рад, у даному випадку Білоцерківської міської ради. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували сукупність необхідних складових для застосування до Київської обласної державної адміністрації цивільної відповідальності.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою цього ж суду від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Київської обласної державної адміністрації.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2018 року зупинено виконання рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни - інвалідів війни

І групи.

На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 27 вересня 2011 року ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю внаслідок Великої Вітчизняної війни з сім`єю у складі 2 осіб взято на позачерговий квартирний облік, як особу, що забезпечена житловою площею нижче за рівень.

На час постановлення на квартирний облік ОСОБА_1 у списку інвалідів Великої Вітчизняної війни м. Біла Церква, які перебувають на квартирному обліку у позачерговій черзі для забезпечення житлом, був третім, а на час розгляду справи судами - першим.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга Київської обласної державної адміністрації підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо відшкодування збитків

Заявляючи вимогу про відшкодування майнової шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок незаконних дій відповідачів, йому завдано майнові збитки, оскільки з часу взяття його на квартирний облік він протягом двох років не одержав квартиру, а тому з відповідачів підлягає стягненню у порядку частини другої статті 22 ЦК України середньоринкова вартість двокімнатної квартири, на яку він мав право відповідно до пункту

18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Статтею 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, до таких віднесено, зокрема, інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб, яким жиле приміщення надається поза чергою протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини другої

статті 22 ЦК України).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що вартість неотриманої позивачем квартири не може вважатися збитками у розумінні положення частини другої статті 22 ЦК України, оскільки упущена вигода позивача полягає в тих доходах, які він недоотримав або недоотримає внаслідок порушених цивільних прав, однак забезпечення позивача житлом відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не вважається доходом, який особа могла б реально одержати за звичайних обставин, а є пільгою, надання якої пов`язується із наявністю статусу інваліда війни та потребі у поліпшенні житлових умов.

Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, помилково вважав за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини другої статті 22 ЦК України та стягнути збитки у вигляді вартості квартири як упущену вигоду, оскільки надання квартири на пільгових умовах не є доходом у розумінні зазначеного положення. При цьому посилання суду апеляційної інстанції на накази Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 14 грудня 2007 року № 218 та Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73 є необґрунтованими, оскільки надані у цих наказах поняття «доходи» застосовуються лише у діяльності юридичних осіб та не застосовуються до спірних правовідносин.

За таких обставин, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для відшкодування збитків у заявленому ним розмірі є необґрунтованими.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно з статтею 413 ЦК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на вищевикладене, рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування збитків підлягає скасуванню із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно абзацу другого пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що суд необґрунтовано відхилив його аргументи щодо наявності моральної шкоди не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки саме по собі незабезпечення позивача житловою площею, за умови недоведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимоги про відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги ОСОБА_1 цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Міністерства соціальної політики України, Київської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про відшкодування збитків скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2017 року.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович