ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3166/19 Справа № 212/8108/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги відповідачів Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПублічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), Приватного акціонерного товариства « Суха Балка» (далі - ПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із профзахворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідачів в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв'язку із чим, висновком МСЕК від 04 лютого 2016 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 65% з 25 січня 2016 року, а також третю групу інвалідності.

Вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідачів та підлягає відшкодуванню ними, а тому просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в сумі 66757,24 грн., а з ПрАТ «Суха Балка» 175237,75 грн. а також з кожного з відповідачів по 1500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 19430,00грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 435,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв'язку з ушкодженням здоров'я, у розмірі 47570,00 грн. а також витрати на професійну правничу 405,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимогдоПрАТ «ЄВРАЗ Суха Балка». Зауважує, що судом не враховано, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки робота у шкідливих умовах праці законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об`єктивним явищем, позивач при укладенні трудового договору був повідомлений і ознайомлений під розпис про шкідливі умови праці, а тому підстави для покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Також зазначає, що судом стягнуто витрати на правову допомогу без отримання доказів їх понесення, без наявності опису робіт, виконаних послуг адвокатом. Вважає, що моральну шкоду стягнуто в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом порушено принцип рівності сторін, через розгляд справи без виклику в судове засідання, за наявності відповідного клопотання. Вважає, що розмір моральної шкоди стягнутий судом без врахування засад розумності, виваженості й справедливості є завищений. Розмір стягнутих витрат на правову допомогу вважають не пропорційним. Також зауважують, що розмір стягнутого судового збору визначено невірно.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 в період з 22.08.1995 по 30.03.2010 працював на підприємстві ВАТ «Суха Балка, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» підземним прохідником з повним робочим днем під землею. У період з 15.04.2010 по 16.02.2016 на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним прохідником по проходці ш. Гвардійська Шахтобудівельного управління. 16.02.2016 звільнений за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України (а.с. 4-6).

Висновком медично лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання»позивачу ОСОБА_1 13 жовтня 2015 року встановлені три професійні захворювання: радикулопатія, вібраційна хвороба, ХОЗЛ.

Як видно п.п. 16, 17 Акту розслідувань причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 14 грудня 2015 року встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникли внаслідок недосконалості робочого місця на посаді підземного прохідника з повним робочим днем у підземних умовах, а також встановленню професійних захворювань послужив профмаршрут, зокрема, у період з 08.1995 по 03.2010 підземним прохідником Шахтобудівельного управління Рудника «Суха Балка» (а.с.13-14).

Відповідно до довідки МСЕК Серії 12 ААА № 014995 від 04.02.2016 позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійними захворюваннями (35% - радикулопатія, 20% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності( а.с. 15,16).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачами з вини яких її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 грудня 2015 року, причиною професійних захворювань позивача є робота на ПрАТ «Суха Балка» впродовж майже 15 років а на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» майже 6 років в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники, що підтверджується Актом про розслідування причин виникнення професійного захворювання та санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці (а.с.7-14).

Отже, обидва роботодавці - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПрАТ «Суха Балка» під час роботи позивача допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідачів, якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг відповідачів щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями доводиться матеріалами спарви, виписними епікризами, в яких зазначено, що позивач постійно відчуває стійкій больовий синдром у суглобах. Позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг відповідачів в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів не може погодитися із їх обгрунтованістю.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який визначено з урахуванням положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції врахована тривалість роботи позивача на кожному із підприємств відповідачів у шкідливих умовах праці, у зв'язку із чим стягнутий розмір моральної шкоди є пропорційним відпрацьованому часу позивача на кожному з підприємств. Зокрема, судом враховано роботу позивача на ПрАТ «Суха Балка» - 14 років 7 міс, а на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - 5 років 6 міс., та виходячи із встановленого відсотку втрати працездатності 65%, судом пропорційно відпрацьованому часу позивача на кожному із підприємств, визначений розмір моральної шкоди, є співмірним, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Стосовно доводів апеляційної скарги ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" в частині розподілу судом першої інстанції судових витрат, колегія суддів зауважує наступне.

За результатами розгляд справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 уклав договір 18 жовтня 2018 року про надання правової допомоги адвокатом Радченком О.М. На виконання умов укладеного договору позивачем сплачено адвокату 3000 грн. за надання професійної правничої допомоги. Згідно акту виконаних робіт без урахування судового представництва адвокатом проведено підготовчі дії на суму 2250 грн. за судовий розгляд 750 грн.

Однак зважаючи, на те, що розгляд справи відбувається у спрощеному провадженні без виклику сторін справи, без проведення судового розгляду за участю сторін та їх представників, адвокатом не вчинялись дії щодо участі в судовому засіданні, тому судові витрати на правову допомогу в цій частині (судове представництво) задоволенню не підлягають, оскільки такі дії представником позивача - адвокатом Радченком О.М. не вчинялися.

З урахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, колегія суддів вважає обґрунтованим розмір витрати за надання правничої допомоги в сумі 2250 грн. Виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, у співвідношенні із розміром стягнутої моральної шкоди з ПрАТ «Суха Балка» підлягав би стягненню розмір витрат на правову допомогу в сумі 1629,32 грн., з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в сумі 620,68 грн.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в матеріалах справи відсутні доводи апеляційної скарги в частині зменшеного розміру стягнутих витрат на правову допомогу, в цій частині доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» задоволенню не підлягают.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Положеннями ч.13 ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, непередаючі справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює судовий збір.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1, звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я до двох відповідачів та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою та складається із двох окремих позовних вимог.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно положення п.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше позовних вимог, судовий збір сплачується за кожну позовну вимогу.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на дату звернення позивача до суду у жовтні 2018 року, з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн., виходячи з розрахунку (1762х0,4). Тому, рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру судового збору є вірним, таким, що відповідає вимогам законодавства.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: