Провадження № 22-ц/801/496/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуСправа № 127/22609/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідаль-

ністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення неустойки ( пені ) за

невидачу коштів з поточного рахунку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року, ухвалене у примі-щенні суду у м. Вінниці за головування судді Вохмінової О.С., повний текст якого складений 26 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «ОТП Факторинг Україна» про стягнення неустойки ( пені ) за невидачу коштів з поточного рахунку. Позов мотивований тим, що 05 вересня 2005 року між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого внаслідок укладення 10 грудня 2010 року договору № б/н купівлі-продажу кре-дитного портфеля в даний час є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений договір кредитний договір № HCL-001/006/05 із зобов'язанням банку надати позивачеві у кредит 25 тисяч доларів США з датою остаточного повернення по-зики 05 вересня 2018 року. У день укладення кредитного договору був відкри-тий банківський рахунок № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3, на який пе-рерахована сума кредиту. Частиною кредитних коштів позичальник скористав-ся, але 10 тисяч доларів США отримати з рахунку не міг через невідповідність іпотечного договору фактичним обставинам: заставне майно налічувало трьох співвласників, а не одного позичальника. Влітку 2008 року ОСОБА_3 виді-лив свою частку у заставному будинку. Після цього між ним та ЗАТ «ОТП Банк» 08 вересня 2008 року укладений кредитний договір № ML-B02/080/2008 про надання кредиту позивачеві у сумі 50 тисяч доларів США. Однак і за цим кредитним договором позичальником недоотримана сума кредиту у розмірі 20 тисяч доларів США. Посилаючись на норми Закону України «Про захист прав поживачів», з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач про-сив суд стягнути з відповідача 3% неустойки ( пені ) за невидачу коштів у роз-мірі 10 тисяч доларів США, що становить 2917627,00 гривень за один рік по-зовної давності. У позовній заяві ОСОБА_3 наведений розрахунок суми позову ( а. с. 1-4, 19 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, судові витрати віднесені за рахунок держави ( а. с. 124-127 ).

Не погоджуючись з ухваленим 17 грудня 2018 року рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржник посилається на порушення судом принципу диспози-тивності цивільного судочинства, на вихід суду за межі позовних вимог, вва-жає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи ( а. с. 127 - 130 ).

Правом подання відзиву на апеляційну скарги відповідач не скористався.

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоча про день, час, місце розгляду справи повідомлені завчасно, належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, додані до матеріалів справи. Представники за дорученням ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не є фахівцями в галузі права, у судовому засідан-ні повідомили про те, що правова допомога адвоката їхньому довірителю, пози-вачу у справі непотрібна, справа може бути розглянута судом без участі фахів-ця у галузі права. Керуючись нормами статті 131-2, підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень ( розділ XV ) Конституції України, колегія суддів апеля-ційного суду у відповідності зі статтею 372 ЦПК України ухвалила розглянути дану справу за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у відсут-ності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначе-ним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 05 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Украї-на» був укладений кредитний договір № HCL-001/006/05, згідно умов якого банк надав позивачеві кредит у розмірі 25 тисяч доларів США для будівництва нерухомого майна. 08 вересня 2005 року кредитні кошти за заявкою позичаль-ника на їх видачу були перераховані на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_3 Дана обставина встановлена рішенням Він-ницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року у цивільній справі № 127/15257/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг» про захист прав споживача, стягнення матеріальних збитків, що набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18 березня 2014 року; рішенням Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 листопада 2016 року.

Відповідно до Статуту ПАТ «ОТП Банк» він є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», яке у свою чергу шляхом зміни назви є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна».

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Украї-на» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір від-ступлення прав вимоги у тому числі за договором від 05 вересня 2005 року № HCL-001/006/05. Відповідно до підпункту 3.1 цього договору продавець ( ПАТ «ОТП Банк» ) продає ( переуступає ) покупцю ( ТОВ «ОТП Факторинг Украї-на» ) права на кредитний портфель, куди входять кредитні договори відповідно додатку № 1, а покупець приймає кредитний портфель та зобов'язується спла-тити на користь продавця винагороду. На підставі чинного правочину ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув права вимоги до боржників, у тому числі по кредитному договору від 05 вересня 2005 року, де боржником є позивач у даній справі. Дані обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Він-ницької області від 11 лютого 2016 року у цивільній справі № 127/27126/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правовідносин припиненими, визнання недійсним права вимоги, що набрало законної сили 23 лютого 2016 року.

Керуючись нормами Глав 47-49, 71 ЦК України, статей 512, 514, 1054 цього Кодексу, Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність твердження позивача про відповідальність ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно сплати пені, оскільки вказаний відпо-відач не є виконавцем послуг з кредитування у розумінні норм Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів» та відповід-но до умов договору купівлі-продажу кредитного портфеля. У зв'язку з недове-денням ОСОБА_3 порушення його прав відповідачем в особі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у позові суд відмовив як безпідставному.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного су-ду повністю погоджується, оскільки вони є вірними, об'єктивними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють, не пору-шив вимог процесуального законодавства.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_7 стверджує, що суд не розглянув його вимоги про стягнення з відповідача - кредитора неустойки ( пені ) в сумі 2917627,00 гривень за невидачу належних йому коштів з його банківського ра-хунку. Саме відповідач, наголошує скаржник, несе відповідальність за невида-чу коштів, не збереження меморіальних бухгалтерських документів за креди-том, тому слід визнати його вину як кредитора.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна.

В апеляційній скарзі чітко наводяться окремі договірні умови правочину від 10 грудня 2010 року з купівлі-продажу кредитного портфеля, який включає пе-релік договорів, за якими покупець приймає кредитний портфель і зобов'язу-ється сплатити на користь продавця винагороду. Статтею 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфеля конкретно визначені права, що перейшли ТОВ «ОТП Факторинг». Визначено, що останнє як покупець набуває усі права вимо-ги за вказаними у додатку № 1 кредитними договорами, покупцю передані до-говори застави для забезпечення виконання зобов'язань за кредитними догово-рами. Наведені самим скаржником у скарзі умови договору купівлі-продажу кредитного портфеля доводять, що перехід обов'язків кредитодавця до відпові-дача не відбувся, тому прирівняння скаржником права вимоги до обов'язків кредитора у всій їхній сукупності є помилковим розумінням позивачем окремих норм цивільного законодавства України.

Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України, на яку посилаєть-ся скаржник, передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений ін-шою особою внаслідок передання ним своїх прав ( не зазначено - обов'язків ) іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК Украї-ни встановлено, що до нового кредитора переходять права ( не зобов'язання ) первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах і на умовах, що існували на мо-мент переходу цих прав.

Згідно частини першої статті 518 ЦК України, на яку посилається скаржник в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про замі-ну кредитора. Безперечно, позивач має право висувати заперечення проти вимо-ги відповідача. Проте у даній справі не йдеться про будь-які вимоги ТОВ «ОТП Факторинг».

Таким чином, слід погодитися з висновками суду першої інстанції щодо не-обгрунтованості, недоведеності позивачем порушення його прав саме відпові-дачем, тому дані права та інтереси не підлягають судовому захисту в обраний ОСОБА_3 спосіб.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав визнати оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, які могли б призвес-ти до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до не-правильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним та об-ґрунтованим, тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволен-ня.

Керуючись статтями 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеля-ційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота