Справа № 481/869/18
Провадж.№ 2/481/92/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ціпивко І.І.,

за участю секретаря судового засідання Кузьміної Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

з участю представника позивача адвоката Чорнобривця В.С. та представника відповідача адвоката Довгополого О.Б.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 6740,43 гривень та моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, а також повернути йому самовільно зайняту земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог позивач, покликається на те, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,45 га на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. У 2010 році між ним та гр. ОСОБА_3 було укладено договір оренди згаданої вище земельної ділянки, який у судовому порядку розірвано. Після цього, не маючи на те, будь-яких законних підстав гр. ОСОБА_2 самовільно зайняв його земельну ділянку, обробив її та використував у власних цілях, чим заподіяв йому матеріальну та моральну шкоду.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, у якому він просив у задоволенні такого відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Так, він стверджує, що відповідачем ОСОБА_2 не зайнята земельна ділянка позивача. Більше того, акт, складений інспектором Держгеокадастру вважає недопустимим доказом, оскільки такий не містить навіть дати його складення, посилання на якій саме земельній ділянці було проведено перевірку та її геодезичні виміри, тобто такий акт є приблизним. Крім цього, позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду, проте жодним чином не обґрунтовує її.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року (головуючий суддя Уманська О.В.) вказану позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2018 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) дану справу прийнято до провадження у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Уманської О.В.. Розгляд справи, з урахуванням вищезазначених обставин та клопотань сторін, постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового провадження.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 23 січня 2019 року (головуючий суддя Ціпивко І.І.) закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, повернення земельної ділянки, у частині вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку, залишено без розгляду за клопотанням позивача.

Позивач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково повідомив, що земельна ділянка йому уже повернута та він нею розпоряджається.

Представник позивача - адвокат Чорнобривець В.С. у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, що викладені у ньому, просив такий задовольнити.

Представник відповідача- адвокат Довгополий О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили відмовити у їх задоволенні, з підстав, викладених в письмовому відзиві на позов. Додатково зазначили про неналежність відповідача у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 077170, який виданий Новобузькою районною державною адміністрацією на праві приватної власності ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 5,45 га на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області /арк. справи 7/.

Судом встановлено, що 22 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір оренди земельної ділянки, який рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2016 року розірваний /арк. справи 12-14/.

Відповідно до акту, складеного ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5 межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 . відновлено.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 17 травня 2018 року, земельну ділянку, плошею 5,45 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 фактично використовує ПП « ОСОБА_6 ».

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 04 травня 2018 року та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 04 травня 2018 року, якладений інспектором головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Остапенко Є.В. ПП «Матвієнко» зайняло самовільно земельну ділянку площею 5,45 га на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , обробляє її, чим завдало шкоди останньому на суму 6740,4336 грн.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 51 ЦПК України суд лише за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання має право залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі . Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.3 ст.51 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 2 від 12 червня 2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України (на даний час ст. 51 ЦПК України). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 22.06.2016 року, яке було предметом апеляційного та касаційного перегляду, та яке набрало законної сили, договір оренди землі від 22.04.2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , розірвано, та згідно акту відновлено межі земельної ділянки площею 5,45 га, яка на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаним у судовому засіданні, попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України, та приведеним до присяги, повідомив, що дійсно, працюючи головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, за зверненням гр. ОСОБА_4 виїжджав у с. Софіївку Новобузького району Миколаївської області, де проводив перевірку дотримання законодавства України щодо використання землі. На місці були присутні крім нього та гр. ОСОБА_1 ще сільський голова ОСОБА_9 та ще якісь двоє чоловіків, які представились « ОСОБА_10 ». Оглянувши земельну ділянку, на яку вказав гр. ОСОБА_4 , як на його, ним було встановлено, що вона оброблена. Пізніше вже у приміщенні сільської ради ним було складено акт обстеження земельної ділянки, у якому зафіксовано, що ПП «Матвієнко» зайняло самовільно земельну ділянку площею 5,45 га на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , обробляє її. Усе зафіксоване у акті, ним встановлено зі слів присутніх, при його складанні.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши учасників судового провадження та свідків, судом встановлено, що суб`єктом спірних правовідносин самовільного зайняття земельної ділянки та відповідно заподіяння шкоди визначено ПП «Матвієнко», а не фізичну особу ОСОБА_2 .

У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача .

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

У судовому засіданні судом було роз`яснено позивачу про наслідки подання позову до неналежного відповідача та з`ясовно чи не бажає він клопотати перед судом про заміну відповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні клопотання про заміну відповідача не заявили.

Відповідно до статті 12 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В даному випадку, позивач, на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами та визначив належним відповідачем фізичну особу ОСОБА_11 . Натомість, враховуючи структуру правових зв`язків, беручи до уваги письмові докази у справі (акти обстеження земельної ділянки та перевірки дотримання вимог земельного законодавства) вимога про зобов`язання фізичної особи ОСОБА_2 звільнити спірну ділянку не може вважатись обґрунтованою та підлягаючою примусовому виконанню на підставі судового рішення, оскільки остання не знаходяться в користуванні такої особи, а юридично була самовільно зайнятою ПП « ОСОБА_6 », директором якого зазначено гр. ОСОБА_2 .

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, як таких, що заявлені до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але вже до належного відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем віднести на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: Миколаївська область, Новобузький район с. Софіївка, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

Повне судове рішення складено 04.12.2019 року.

Суддя І.І. Ціпивко