Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 243/1165/17

провадження № 61-18878 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Фонд державного майна України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Хаустової Т. А. від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Космачевської Т. В.,

Жданової В. С., Санікової О. С., від 21 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона працювала у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») з 10 січня 1973 року по 02 грудня 1998 року. На виконання рішень судів у серпні 2012 року позивачу була виплачена заборгованість із заробітної плати, проте індексація заробітної плати не була нарахована та не виплачена. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача індексацію заробітної плати у розмірі 11 641, 14 грн.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня

2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та державним виконавцем винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Однак зазначене рішення суду про стягнення індексації заробітної плати у розмірі 11 641, 14 грн не виконано.

24 січня 2013 року позивачем було одержано лист Фонду державного майна України в Донецькій області про те, що станом на 01 січня 2013 року у реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». Таким чином, враховуючи те, що частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» становить 100 %, позивач просила суд стягнути з Фонду індексацію заборгованості по заробітній платі у сумі

11 641,14 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 23 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду державного майна України поряд із відповідальністю ВАТ «Содовий завод». Фонд державного майна України не є правонаступником товариства, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань та трудових відносин.

У касаційній скарзі, поданій квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що за весь час з дня ухвалення рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості та виконання рішень суду та не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Згідно з даними Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» становить 100 % і частиною першою та другою статті 619 ЦК України поряд з відповідальністю боржника передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду державного майна України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство. Посилаючись на статтю 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, просить скаргу задовольнити.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій установили, щоОСОБА_4 з 10 січня

1973 року по 02 грудня 1998 року працювала у ВАТ «Содовий завод», засновником якого є держава в особі Фонду державного майна України.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня

2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 13 грудня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_4 індексацію заробітної плати у сумі 11 641,14 грн, яке не виконане ліквідатором ВАТ «Содовий завод» через відсутність коштів.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила стягнути з Фонду державного майна України належну йому за рішенням суду індексацію заробітної плати, посилаючись на те, що вказане підприємство перебуває у стані ліквідації та немає достатньо коштів для погашення боргів за виконавчими листами.

Як на правову підставу позивач посилалася на норми статті 619 ЦК України (додаткова (субсидіарна) відповідальність держави поряд із відповідальністю боржника).

Встановлено, що ОСОБА_4 у трудових відносинах із Фондом державного майна України не перебувала, отже Фонд не є боржником за зобов'язанням з виплати індексації із заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України 2004 року), встановивши, що ВАТ «Содовий завод» є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, правильно виходив із відсутності підстав для покладення субсидіарної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 619 ЦК України, на Фонд державного майна України через невиконання ВАТ «Содовий завод» судового рішення, яке ухвалене під час процедури банкрутства останнього.

Вказане товариство не є юридичною особою публічного права (державним підприємством), тому положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо гарантування державою виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника - державного підприємства на спірні правовідносини не поширюється.

У зв'язку з наведеним судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин статтю 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з цього приводу.

Аргументи касаційної скарги про незастосування судами першої та апеляційної інстанцій статей 3, 6, 8, 21, 24, 28, 32, 43, 46, 55, 59 Конституції України, статей 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

статей 6 (право на справедливий суд), 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів також відхиляє, оскільки вказані норми визначають основні права та обов'язки людини, працівника, органів державної влади, регулюють строки виплати заробітної плати, захист права власності, проте не визначають обов'язку Фонду державного майна України сплатити позивачеві заборгованість ВАТ «Содовий завод» по індексації заробітної плати.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення,

а рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 21 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта