Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5481/16-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року під головуванням судді Замеги О.В.

у цивільній справі №274/5481/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення спадкоємців від права на спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом. Просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_7 За життя спадкоємець не склав заповіт, а тому спадкування всіх його прав та обов'язків здійснюється за законом. До складу спадщини входять майнові права на житловий будинок та інші споруди і господарські будівлі, земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Спадкоємцем першої черги є дочка спадкодавця - відповідачка ОСОБА_3 Впродовж останніх 15 років і до дня смерті спадкодавець не міг обходитися без сторонньої допомоги і в силу свого похилого віку та стану здоров'я потребував стороннього догляду. Позивачка протягом тривалого часу піклувалася про брата, матеріально забезпечувала його, надавала іншу допомогу, проживала разом з ним, так як не могла залишити його без догляду. Відповідачка протягом останніх 20 років не піклувалася та не допомагала своєму батьку. З цих підстав позивачка вважала, що відповідачка не має права на спадщину, оскільки не утримувала батька, який потребував догляду. Вона являється спадкоємцем другої черги та 16.05.2016 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки піклувалася про брата, останні 10 років, фактично проживала з ним однією сім'єю, вела спільне господарство, хоча і була зареєстрована за іншою адресою. Але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадщину прийняв спадкоємець першої черги ОСОБА_3

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, суд першої інстанції, без необхідних спеціальних знань, зробив передчасний висновок, що маючи дані хвороби, ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані. Єдиним доказом, який би підтвердив безпорадний стан спадкодавця, спричинений тяжкою хворобою або каліцтвом, - могла б бути посмертна судово-медична експертиза. Проте клопотань про призначення такої експертизи позивачем заявлено не було. Також суд не звернув уваги, що ОСОБА_4 не працює, має похилий вік та за станом здоров'я не могла здійснювати догляд за ОСОБА_7, забезпечувати його продуктами харчування та необхідною медичною допомогою. Судом не було досліджено фінансового стану позивача, як доказ того, що таку допомогу вона могла надати. Крім того, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлено особою, для якої таке усунення зумовлює пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України. Проте, ОСОБА_4 вимоги щодо переходу до неї права власності на успадковане майно або відшкодування вартості подарованого майна не заявляла. Крім того, на думку апелянта, покази свідків досліджено вибірково, однобічно та з неперевіреними судом фактами.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.10 т.1).

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з житлового будинку та інших споруд і господарських будівель, земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Ці обставини сторонами не оспорюється.

ОСОБА_4 являється сестрою померлого ОСОБА_7, а ОСОБА_3- його дочкою.

ОСОБА_4 16 травня 2016 року звернулася із заявою до Державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7.(а.с.12 т.1).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії до справи 02-31 с/с №222/2016 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ОСОБА_7, що складається з житлового будинку, земельної ділянки та інших споруд і господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, у зв'язку з тим, що спадщину прийняв спадкоємець попередньої(першої черги)(а.с.13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка в силу положень ч.5 ст.1224 ЦК ухилялась від надання допомоги своєму батькові, який перебував у безпорадному стані, хоча мала можливість таку допомогу надавати.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до положень частини п'ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п'ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В даному випадку суд помилково вважав, що позивачкою надано належні, допустимі та безспірні докази, що є її процесуальним обов'язком, щодо ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачки. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному сторонньому догляді, у тому числі з боку доньки.

Матеріали справи свідчать про те, що двічі на тиждень померлого відвідував соціальний працівник, який готував їжу, прибирав, виносив сміття.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 тривалий час хворів. Зокрема, це хвороби, пов'язані з вадами зору, цереброваскулярна хвороба, дисцикуляторна нцефалопатія ІІІ ст. (а.с.202-216 т.1).

Разом з тим, сам по собі факт хвороби померлого спадкодавця та неодноразові перебування на стаціонарному лікуванні, виклик лікаря та карети невідкладної швидкої допомоги не може свідчити про перебування останнього у безпорадному стані.

Такі доводи спростовуються висновком Бердичівського міського Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді (т.1 а.с.74-75), із змісту якого вбачається, що під час відвідування ОСОБА_7 незадовго до смерті - 18.01.2016 року останній не виявляв ознак безпорадного стану. Був «охайно та відповідно до сезону одягнений»…, «в спілкуванні з соціальними працівниками ОСОБА_7- спокійний, врівноважений, послідовний до ригідності, директивний. Розповідає, що займає активну громадську позицію…»

Оскільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому відповідачка, як спадкоємець першої черги не може бути усунена від спадкування за законом після смерті батька.

Крім того, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Разом з тим, в даній справі позивачка таких вимог не заявляла.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд відповідно до положень п.3 ч.1 ст.376 ЦПК вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог та відмову в позові.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 жовтня 2018 року скасувати, ухваливши нове.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 826 грн.50 коп. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючи: Судді:

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.