КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року

справа 755/3344/17

провадження № 22-ц/824/1490/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року у складі судді Гончарука В.П. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, у якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відповідно до кредитного договору №50010847 від 23 жовтня 2013 року на загальну суму 1 254 548,41 грн. звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки Audi, модель А6, кузов № НОМЕР_1, 2013 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2, шляхом його продажу на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 447 390,00 грн. згідно договору застави транспортного засобу №50010847 від 25 жовтня 2013 року, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, у якій просила визнати недійсними пункти кредитного договору №50010847 від 23 жовтня 2013 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», додаткових угод до нього та договору про внесення змін/додаткова угода №1 до договору №50010847 від 23 жовтня 2013 року, в яких зазначено умови про визнання валюти платежу в еквіваленті долара США, визнати недійсним кредитний договір №50010847 від 23 жовтня 2013 року, судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість по кредитному договору №50010847 від 23.10.2013 року на загальну суму 1 035 810,88 грн., вирішено питання розподілу судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачем не надано до суду доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, зокрема виписки з рахунку клієнта. Рахунок-фактура не є належним доказом по справі, оскільки він не був надісланий відповідачу. Позивачем не було надіслано відповідачу вимоги про усунення порушень кредитного договору. Надана копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не містить відомостей про направлення вимоги товариства відповідачу поштою, на ній відсутній штамп поштового відділення, відсутні відмітки про причини невручення одержувачу конверта. Ненадсилання письмової вимоги на адресу відповідача встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року по справі №755/21501/15-ц, яке набрало законної сили. Зазначає, що умови договору застави, укладеного між сторонами, та умови договору поруки, передбачені загальними умовами кредитування, не застосовуються до зобов'язання з повернення суми додаткового кредиту, що передбачено п.1.11 додаткової угоди від 22.10.2014 року. Крім того, суд при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем було заявлено вимоги про звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості, а суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість.

Також посилається на те, що договір кредиту, укладений між сторонами є недійсним, оскільки його умови є несправедливими, так як порушують істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін на шкоду споживача. Періодичні платежі за цим договором визначені у іноземній валюті, що суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оспорюваний договір не містить детального розрахунку вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки та вартості всіх послуг, пов'язаних з отриманням кредитних коштів. Вказує, що даним договором передбачено ризик знецінення гривні відносно іноземної валюти, який покладено на відповідача, а тому порушено принцип рівності сторін правочину. Крім того, при укладенні кредитного договору, відповідачу не було надано графіку погашення кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що відповідачем умови кредитного договору не виконано, грошові кошти не повернуто, а тому вона зобов'язана сплатити позичальнику кредитні кошти та відсотки за їх користування. На підтвердження розміру заборгованості позивачем до суду надано відповідні рахунки-фактури. Відповідачем розмір заборгованості не спростований, доказів щодо погашення заборгованості матеріали справи не містять. Також позивачем на адресу відповідача надсилалися листи-повідомлення та вимога про усунення порушень кредитного договору, що підтверджується наявними в справі поштовими повідомленнями. У поштових повідомленнях, направлених на адресу відповідача зазначено адресата та відправника. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року по справі №755/21501/15-ц встановлено, що поштове повідомлення було надіслано на адресу відповідача, але позивачем не надано до суду доказів його отримання. Крім того, для стягнення заборгованості за кредитним договором не потрібно підтверджувати факт отримання відповідачем вимоги про усунення порушень, а лише факт її направлення. Зазначає, що оспорюваний договір є дійсним, відповідачем не надано доказів на підтвердження його недійсності. При укладенні даного договору сторони погодили всі його умови та встановили розмір щомісячних платежів, що підлягають сплаті в еквіваленті іноземної валюти, станом на день його укладення. Оскільки кредит надано в національній валюті, тому він підлягає поверненню у гривні в еквіваленті до курсу доларів США. Умови кредитного договору містять суму кредиту, а графік погашення кредиту містить детальний розпис сукупної вартості кредиту. Протягом дії кредитного договору, розмір процентної ставки не змінювався, збільшувався розмір щомісячних платежів у зв'язку з коливанням курсу долара США. Підписуючи оспорюваний договір, відповідач підтвердила, що їй роз'яснені всі його умови. Крім того, дійсність оспорюваного договору встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2016 року по справі №755/21163/15-ц.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні, призначеному на 23.01.2019 року, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 27.02.2019 року представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник умови кредитного договору не виконала, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за цим договором.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів не може повністю погодитися з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та в частині стягнення заборгованості по кредиту, у зв'язку із чим, колегія суддів переглядає судове рішення в апеляційному порядку саме у цій частині.

Судом встановлено, що 23.10.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 50010847 відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 313 170,86 грн., що є еквівалентом 38 238,20 доларів США, строком на 60 місяців, зі сплатою 9,90 % річних на придбання автомобіля Audi А6, кузов НОМЕР_1, 2013 року випуску (а.с.17 т.1).

22.10.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін /Додаткову угоду №1 до кредитного договору відповідно до якого ОСОБА_2 отримала додатковий кредит у розмірі 141 481,34 грн., що є еквівалентом 10 925,20 доларів США, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до Договору страхування № мк2118а4ск від 22.10.2014 року укладеного з АТ СК «АХА Страхування» (а.с.29-33 т.1).

В забезпечення виконання зобов'язань між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладено договір застави № 50010847 від 25.10.2013 року (а.с.52-55 т.1).

Постановою ВП № 48271400 від 29.07.2015 року головного державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ТорбинськоїО.М. відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 984, виданим 14.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.В. на звернення стягнення на транспортний засіб Audi А6, д.н.з. НОМЕР_2. За рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в сумі 739 847,90 грн. (а.с.100-101 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року виконавчий напис № 984 від 14.07.2015 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.В. визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 75-78 т.2).

Згідно умов кредитного договору усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору.

Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Згідно п.1.3.2. Загальних умов кредитування, у часткову зміну зазначених вище положень цієї статті, Компанія матиме право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту та додаткового кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку (Національного банку України, або іншого українського комерційного банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд Компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії кредитного договору, і для цього не вимагається згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо зміни обмінного курсу за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позичальником. Новий обмінний курс банку, про який повідомить компанія в подальшому буде застосовуватися до усіх наступних платежів, які підлягають сплаті позичальником до того моменту, коли Компанія повідомить про інше у такому ж порядку. У випадку зміни обмінного курсу банку згідно з цим пунктом, усі інші умови Загальних умов кредитування повинні у рівній мірі застосовуватися до нового обмінного курсу.

У відповідності до п. 2.3. Загальних умов кредитування, якщо сторони домовилися про змінну процентну ставку, застосовуватимуться наступні правила. Графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс) - якщо еквівалент суми кредиту у кредитному договорі виражено у Євро, та трьохмісячної ставки LIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс) - у всіх інших випадках. Тому якщо трьохмісячна ставка EURIBOR/ LIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунка. При цьому, максимальний розмір збільшення процентної ставки визначається кон'юктурою ринку, принципом формування ставки EURIBOR/ LIBOR та залежить від коливань вказаних ставок.

Пунктом 3.1. Загальних умов кредитування визначено дострокове повернення за ініціативою Позичальника. Позичальник має право в будь-який час повернути достроково кредит та додатковий кредит у повному обсязі або у частині. Для цього позичальник зобов'язаний звернутись до компанії не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до запланованого дня повернення та отримати від Компанії відповідний рахунок або платіжне доручення для сплати (включаючи суму дострокового погашення, проценти і комісії). Разом із рахунком позичальник отримує від компанії новий Графік погашення кредиту. Такий Графік погашення кредиту вважається погодженим позичальником та набирає чинності з моменту отримання коштів від позичальника на підставі зазначеного рахунка.

Відповідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України)

Відповідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту та детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

З укладеного кредитного договору слідує, що він складається із договору, загальних умов кредитування та графіка погашення кредиту, у ньому чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо.

Відповідно пунктів 9.5.- 9.7. Загальних умов кредитування, ОСОБА_2 своїм підписом засвідчила, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомило її, зокрема, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з Правилами надання фінансових послуг (кредитів), також їй надана вичерпна інформація про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Також, у пункті 9.6. кредитного договору зазначено, що додатково до положень статті 9.5. загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем при укладенні спірного кредитного договору відповідачу було надано повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору, тому підстави для визнання договору недійсним з наведених обставин відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що зазначені положення договору є несправедливими та суперечать ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», спростовується наступним.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У ст. 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч.1 ст. 524 та ч.1 ст. 533 ЦК України, зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч.2 ст. 524 та ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення оспорюваного правочину діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит в гривні із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.

При цьому, згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою ст. 18 цього Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18.10.2017 року по справі №6-2024цс16.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому, сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати. Положеннями кредитного договору було обумовлено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору і Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому, розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі, у зв'язку з чим посилання позивача на те, що відповідач прив'язав суму виданого кредиту до еквіваленту долару США не є підставою для визнання кредитного договору, а саме пункту 1.3 додатку до нього - Загальних умов кредитування, недійсним.

Тобто, оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови; позивач надав відповідачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На підставі належної оцінки наданого ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунку, суд першої інстанції встановив, що за укладеним з ОСОБА_2 кредитним зобов'язанням, у зв'язку з неналежним виконанням останньою умов договору утворилась заборгованість за кредитним договором від 23.10.2013 року у розмірі 1 035 810,88 грн. з яких: 774 171,27 грн. - тіло кредиту; 134 338,07 грн. - проценти за користування кредитом; 127 301,54 грн. - заборгованість за додатковим кредитом.

Розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем не спростовано, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості, зокрема довідок-рахунків.

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення нею спірної заборгованості.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Тобто, позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет застави у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов'язання, проте судом стягнуто заборгованість за кредитним договором, що не входило до позовних вимог.

Отже, йдеться про застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Застава є способом забезпечення зобов'язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК Українита стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Предметом застави є транспортний засіб автомобіль Audi А6, кузов № НОМЕР_1, 2013 року випуску, чорного кольору д.н. НОМЕР_2, з заставною вартістю 447 390,00 грн.

Відповідно до п.1.6. Загальних умов кредитування, виконання зобов'язання позичальника за цим кредитним договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави (та/або третьою особою, яка надає заставу), а також усім майном позичальника, на яке може бути звернуто стягнення за законодавством України. Сторони можуть домовитися про надання позичальником додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі застави іншого майна та поруки третіх осіб.

Пунктом 2.1.1 договору застави визначено права заставодержателя щодо предмету застави, що у разі невиконання заставодавцем зобов'язань за договором, зазначеним в п.1.3 цього договору - задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному у розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користуванням кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію.

Згідно з п.4.1 договору застави, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення, звернути стягнення на предмет застави.

Пунктами 5.1, 5.2 договору застави визначено, що заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Задоволення вимог заставодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

У п. 5.4 цього договору зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з п. 5.4.1 договору застави, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному у п.1.1 цього договору, або, за вимогою заставодержателя, визначається незалежними суб'єктами оціночної діяльності, призначеними заставодержателем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з ч.1 ст.589 ЦК України, в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

У відповідності до п.3.3 загальних умов кредитування, позичальник зобов'язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні Компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 05.05.2015 року №50010847, яка не була отримана відповідачем та повернулася на адресу товариства (а.с.94-95, 96, 97 т.1).

Доводи апеляційної скарги, що надана копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не підтверджує надсилання позивачем відповідачу зазначеної вище вимоги, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей про направлення товариством іншого документу.

Наданий позивачем конверт містить печатку Укрпошти, номер відправлення, на ньому зазначено відправника і одержувача.

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року по справі №755/21501/15-ц, яке набрало законної сили, не встановлено, що товариством не було надіслано відповідачу вимоги про усунення порушень кредитного договору. Цим рішенням встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» не надало до суду доказів отримання ОСОБА_2 зазначеного повідомлення.

Таким чином, моментом виконання кредитного договору є дата відправлення повідомлення відповідачу про усунення порушень кредитного договору, а саме 13.05.2015 року, а тому позивач 23.05.2015 року набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених обставин невиконання відповідачем своїх зобов'язань, колегія суддів вважає позовні вимоги товариства обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що умови договору застави, укладеного між сторонами, не застосовуються до зобов'язання з повернення суми додаткового кредиту, що передбачено п.1.11 додаткової угоди від 22.10.2014 року, оскільки додаткова угода є частиною кредитного договору, який забезпечений заставою.

Отже в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23.10.2013 року у загальному розмірі станом на 20 лютого 2017 року в сумі 1 035 810,88 гривень, слід звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки Audi, модель А6, кузов № НОМЕР_1, 2013 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2, згідно договору застави транспортного засобу №50010847 від 25 жовтня 2013 року, шляхом його продажу на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Audi, модель А6, кузов № НОМЕР_1, 2013 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2, згідно договору застави транспортного засобу №50010847 від 25 жовтня 2013 року, шляхом його продажу на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1В, ) за кредитним договором від 23 жовтня 2013 року №50010847 у загальному розмірі станом на 20 лютого 2017 року в сумі 1 035 810,88 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді