Справа № 128/571/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2019 року . Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_3 , яка задовго до смерті та на момент смерті постійно проживала в АДРЕСА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Позивач є сином спадкодавця, спадкоємцем першої черги за законом та 29.01.2014 року направив до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері.

Однак, 04.02.2015 року позивач отримав відповідь, що ОСОБА_3 10.02.2014 року залишила заповіт на все своє майно і до спадкоємців за заповітом він не входить.

Разом з тим, позивачу стало відомо, що матір склала заповіт на його сестру - відповідача ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що дані дії є підставою для усунення спадкоємців за законом, а натомість, ОСОБА_2 здійснювати свої права на спадкування за заповітом.

Так, на скільки відомо позивачу, відповідач не приймала активної участі в утриманні та наданні матеріальної допомоги матері в останні роки її життя, за винятком пів року до смерті, а тому мати фактично не мала підстав для оформлення на неї заповіту на майно.

Натомість, протягом всього літнього життя утриманням та постійною допомогою матері займався позивач, син померлої ОСОБА_3 , який постійно навідував мати, допомагав їй як матеріально, так і у лікуванні. В останні роки життя, як мінімум два роки, ОСОБА_3 страждала на захворювання мозку, пов`язане з похилим віком (старечий маразм - senile marasmus), що зумовило втрату нею здатності усвідомлювати значення своїх дій.

На скільки відомо позивачу, мати не була визнана недієздатною за час свого життя, однак на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними; у неї не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь ОСОБА_2 , чим самим усувати сина від спадщини, оскільки за життя вона постійно повторювала, що хату залишить всім дітям порівну.

За таких обставин, у позивача виникає необхідність у визнанні заповіту від 10.02.2014 року недійсним з вищенаведених підстав.

В попередніх судових засіданнях представники позивача ОСОБА_1 - адвокат Куций Р.А. та ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, аргументуючи їх мотивами, викладеними в позовній заяві, просили їх задоволити.

В судове засідання 03.12.2019 року представники позивача ОСОБА_1 - адвокат Куций Р.А. та ОСОБА_4 не з`явилися, надали суду спільну заяву, в якій просять судове засідання провести в їх відсутність, позов підтримують та просять його задоволити. Також, адвокатом Куцим Р.А. надано суду заяву, в якій він просить призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи присутньою в попередніх судових засіданнях, пред`явлений до неї позов не визнала, пояснивши та надавши суду письмові заперечення, в яких зазначила про те, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Твердження позивача про те, що матір не мала підстав для оформлення заповіту на неї; страждала на захворювання мозку, що зумовило втрату дієздатності; в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними - є голослівними та не відповідають дійсності.

Чинним законодавством України не передбачено, що заповіт може бути складено на користь лише тієї особи, яка здійснює догляд та надає допомогу заповідачу. У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Особа вільна в виборі того на користь кого складає заповіт та не повинна обґрунтовувати таке своє рішення. Достатня умова для цього - належне волевиявлення заповідача. В даному випадку посилання позивача на те, що у матері не було підстав оформити заповіт на неї, не ґрунтується на положеннях закону.

Протягом останніх п`яти років вона була дуже близька зі своєю матір`ю. В цей період вони постійно підтримували тісний зв`язок, цікавились про справи один одного, спілкувались, вона надавала їй допомогу по господарству. В останні роки життя матір не могла належним чином обходити себе в силу похилого віку, а тому всі турботи про неї відповідач взяла на себе, саме вона турбувалась про матір, забезпечувала її необхідним доглядом, надавала їй необхідну допомогу, займалась її лікуванням.

Останні два місяці свого життя мати прожила в неї, оскільки потребувала постійного догляду по причині отриманих травм; коли мати померла - то саме вона займалася її похованням.

В той же час, позивач ОСОБА_1 з матір`ю не проживав, про неї не турбувався, будь-якої допомоги їй не надавав, оскільки останні роки перебував на заробітках в Російській Федерації.

При житті мати неодноразово казала про те, що належний їй будинок по АДРЕСА_4 повинен перейти після її смерті де відповідача, оскільки братів вона забезпечила за життя. Зокрема, мати домоглась виділення для позивача земельної ділянки під будівництво будинку та допомогла в закупівлі будівельних матеріалів. В лютому 2014 року мати повідомила, що склала заповіт на неї. Це мати зробила добровільно та з власної волі. Таким чином, є безпідставними твердження позивача про те, що матір не могла скласти заповіту на її користь. Твердження позивача про те, що ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, є безпідставними. ОСОБА_3 протягом свого життя, в тому числі і на момент складання заповіту, мала ясний розум, розуміла значення своїх дій та могла керувати ними; завжди була в курсі всіх новин, читала газети, дивилась телебачення, обговорювала різні новини та життєві ситуації із знайомими, мислила логічно, свої думки висловлювала ясно та зрозуміло, завжди знала і розуміла, що їй потрібно для вирішення тих чи інших питань. Будь-якими психічними розладами здоров`я матір не страждала, з цього приводу ніколи за медичною допомогою не зверталась, лікування не проходила, на обліку в психіатра не знаходилась. Скласти заповіт на користь відповідача - це було рішення матері, яке вона прийняла самостійно та яке було зумовлено її внутрішнім бажанням. Про такі наміри матір неодноразово повідомляла відповідача, своїх знайомих та близьких. Те, що заповіт є наслідком усвідомлених дій матері та відповідав її внутрішній волі підтверджується її власноручним записом в заповіті: «Текст заповіту прочитано мною, ОСОБА_3 особисто в голос, його зміст та умови відповідають моїм намірам» та посвідченням секретаря сільської ради, яка перевірила дієздатність матері та можливість нею усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

В той же час, посилання позивача на страждання матір`ю на захворювання мозку є лише словами, які не відповідають дійсності, жодних доказів на доведення таких тверджень позивачем до позову не надано.

Таким чином, посилання позивача на недійсність заповіту в силу нерозуміння матір`ю значення своїх дій та неможливості нею керувати своїм діями під час складання заповіту, є безпідставними.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гурба М.В. в судове засідання 03.12.2019 року не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що просить судове засідання провести в його відсутність та відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Висновок судово - психіатричної експертизи №6 від 08.06.2018 року фактично грунтується на записах медичної карти амбулаторного хворого № 640338, матеріалах перевірок за заявами ОСОБА_3 та на показах частини свідків. Однак, оригінал амбулаторної картки суду надано не було, що відповідно до вимог ст. 65 ЦПК України виключає можливість врахувати такий доказ. Крім того, наданий дублікат амбулаторної картки містить 10 записів про вихід лікарів. Однак, діагнози не відображені в листку запису заключних діагнозів. Дані виходи також не відображені в журналі обліку викликів на дім, а відповідно дані, відображені в дублікаті амбулаторної карти, викликають сумнів в їх правдивості. В свою чергу, дані про психічне захворювання в амбулаторній карті, матеріалах перевірки не можуть братись до уваги, оскільки відповідно до ст. ст. 7, 11, 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» психічний стан здоров`я особи встановлюється виключно лікарем - психіатром. Також, надаючи перевагу поясненням даних свідків, експерт залишив поза своєю увагою пояснення інших свідків, що підтверджували психічне здоров`я ОСОБА_3 . Таким чином, висновок експертизи не має бути доказом того, що ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій під час складання заповіту, в зв`язку з чим позов є безпідставним.

27.04.2015 року, 21.05.2015 року та 12.11.2015 року судом також допитувалися свідки, які надали суду наступні покази.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що являється лікарем - терапевтом Вінницько - Хутірської сільської амбулаторії. В 2010 - 2011 р.р. на адресу місця проживання ОСОБА_3 були виклики карети швидкої допомоги; по приїзду вдома нікого не було, сусіди казали, що ОСОБА_3 поїхала на базар, а хто викликав «швидку» - так і невідомо. Так було 2 - 3 рази. Одного разу, коли приїхали на черговий виклик, ОСОБА_3 просила, щоб лікарі винесли відра з помиями, поводила себе неадекватно. Особисто вона, як лікар терапевт, поставила ОСОБА_3 діагноз - енцефалопатія, а по психічному стану такий діагноз може ставити лікар психіатр. За життя ОСОБА_3 говорила, що у неї родичів немає, хоча вони були.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є сімейним лікарем Вінницько - Хутірської сільської амбулаторії, працює лікарем 15 років. Добре знала ОСОБА_3 , яка при житті була агресивною, лікарів могла і не викликати, а просто перестріти автомобіль і просити її оглянути: падала під авто, кричала. Однак, пам`ять у неї була добра, вона читала вірші, все пам`ятала, але були у неї розлади особистості; робила все так, як вона хотіла, майже ніколи нікого не слухала. В останній рік життя ОСОБА_3 вона бачила, коли її викликала дочка. Хвора була добре доглянута, в памперсі, рани були теж добре оброблені. Дана особа була енергетичним вампіром, вона, на її думку, прекрасно розуміла значення своїх дій і керувала ними.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він є сусідом сторін по справі. Знав покійну ОСОБА_3 , яка була неадекватною тому, що свого сина то садила в тюрму, то витягувала його звідти, то ще якісь питання вирішувала, з нею ніхто не хотів мати справи. Останнім часом ОСОБА_3 кидалася на його машину, стукала палицею по лобовому склі.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він знайомий зі сторонами по справі. За життя померла ОСОБА_3 була трохи скандальною людиною, могла в автобусі облаяти пасажирів, від неї завжди погано пахло, могла палицею вдарити по авто, який проїжджав по дорозі. Знає, що покійна останнім часом дуже хворіла і її син ОСОБА_1 говорив йому про це.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона є односельчанкою сторін, при житті знала ОСОБА_3 і часто з нею зустрічалася. В 2014 році вона працювала секретарем Вінницько - Хутірської сільської ради і покійна робила заповіт у неї. Все відбувалося, як завжди, ніяких ексцесів не було, покійна була при пам`яті, при розумі, але була вредною, вважає, що була психічно здоровою. Вона говорила, що заповіт робить на дочку тому, що та її доглядає, обходить. При цьому говорила логічно, часто бувала в сільській раді, розпитувала про здоров`я, справи працівників сільської ради; у зв`язку з поганим станом здоров`я не могла назад повернутися додому, тому вони телефонували до ОСОБА_2 дочки. Перед укладенням заповіту вона приїжджала до будинку ОСОБА_3 , так як її викликали. Покійна розпитувала, як переписати хату на дочку, а вона розказувала, що можна оформити як дарування або як заповіт.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що він є сином відповідача і племінником позивача. Його бабуся була нормальною, він бачився з нею на вихідні. Перед смертю за нею доглядала його мати. Чи допомагав в цьому дядько, він не знає. Він часто возив бабусю на базар, в місто, де вона торгувала молоком, так як тримала корову, кози, купувала висівки для худоби. Він возив її також і до сільської ради і одного разу бабуся повідомила, що зробила заповіт на його матір.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що являється сімейним лікарем Вінницько - Хутірської сільської амбулаторії. Щодо визначення адекватності померлої, то це не її компетенція, як сімейного лікаря, вона неодноразово направляла ОСОБА_3 на консультацію до лікаря психіатра у Вінницьку ЦРКЛ. Інколи покійна поводила себе психічно дивно, але вона не може стверджувати про психічний стан її здоров`я, тим більше при складанні нею заповіту. « Енцефалопатія з психічними розладами?» - такий запис вона робила в медичній картці ОСОБА_3 , але не мала права ставити психіатричний діагноз, так як це не її компетенція.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що знайома і сторонами, так як раніше проживала поряд - разом на одній вулиці. Знала бабу ОСОБА_3 з 2010 року, коли та на ринку продавала молоко, квіти; була жінка працьовита, але сварлива. В 2013 - 2014 р.р. ОСОБА_2 носила їй їсти, доглядала її. Покійна була трохи нервовою, але спілкувалась з людьми вона адекватно. З невісткою ОСОБА_2 померла була в не дуже добрих стосунках.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що він знайомий зі сторонами. Покійна ОСОБА_3 - це його сусідка навпроти. Він знає її з 1980 року. Вона була скандальною людиною, завжди ходила по різних інстанціях, в такий спосіб отримувала пільги, добивалася свого, але була дуже хитрою; все знала, все розуміла. Все життя ОСОБА_3 тримала господарство, справлялася з ним. Останній час, перед смертю, за нею доглядала дочка - ОСОБА_2 ; сина там в останні роки він не бачив тому, що той був на заробітках.

Свідок ОСОБА_23 суду показав, що знайомий зі сторонами; покійну ОСОБА_3 знає з 1980 року, вона була його сусідкою, він привозив їй сіно . ОСОБА_3 була нормальною людиною. Дочка ОСОБА_2 допомагала матері, також приїжджали і онуки допомагати. Він особисто розмовляв з ОСОБА_3 десь за 1 місяць до її смерті. Пізніше чув, що вона впала в хаті і тоді її забрала дочка та доглядала за нею, аж до смерті.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, врахувавши позицію позивача, його представників, відповідача та її представника, заслухавши пояснення свідків, оглянувши медичні картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 , матеріали перевірки на зареєстровані виклики ОСОБА_3 , які надходили до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, беручи до уваги висновок судово - психіатричного експерта № 6 від 08.06.2018 року за результатами проведеної повторної посмертної комісійної судово - психіатричної експертизи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Як встановлено по справі, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області у віці 80 років померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.02.2015 року (т.1 а.с. 16).

Факт родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_3 , як між сином та матір`ю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 01.03.1966 року (т.1 а.с. 15).

За життя, 10.02.2014 року, ОСОБА_3 вчинила заповіт, який був посвідчений секретарем Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 44, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 (т.1 а.с. 7), яка являється її донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу (т. 1 а.с. 35 - 36).

Згідно довідки Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 373 від 02.03.2015 року (т.1 а.с. 37) відповідач ОСОБА_2 здійснила поховання своєї матері - ОСОБА_3 .

З довідки Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 372 від 02.03.2015 року вбачається, що протягом 2012 - 2014 р.р. відповідач ОСОБА_2 здійснювала догляд за своєю матір`ю - ОСОБА_3 (т. а.с. 38).

Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України від 26.05.2015 року, позивач ОСОБА_1 за період з 22.09.2013 року по 24.04.2015 року 6 разів перетинав державний кордон України з Російською Федерацією, потяг «Жмеринка - Москва» (т.1 а.с. 112).

Оглядом матеріалів перевірки на зареєстровані виклики, які надходили до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, встановлено, що 14.02.2013 року до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області надійшло повідомлення ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 про те, що з 13.02.2013 року по 14.02.2013 року невідома особа шляхом вільного доступу, з двору заявниці, вчинила крадіжку металевої драбини, придбаної близько 40 років тому (ЄО № 532 від 14.02.2013 року); вказана інформація була внесена до ЄРДР № 0000331 від 15.02.2013 року; 13.03.2013 року слідчим СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області Глушко В.П. , який здійснював досудове розслідування, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження, оскільки при проведенні розслідування встановлено відсутність ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України; 12.04.2013 року до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області надійшло повідомлення ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 про те, що 11.04.2013 року син заявниці - ОСОБА_1 забрав з її двору металеву драбину та металевий стіл (ЄО № 1385 від 12.04.2013 року); 17.04.2013 року до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області надійшло повідомлення ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 про те, що 17.04.2013 року в неї виникла сімейна сварка з сином - ОСОБА_1 (ЄО № 1473 від 17.04.2013 року); 27.04.2013 року до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області надійшло повідомлення ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 про те, що 27.04.2013 року в неї за місцем проживання виник конфлікт з сином - ОСОБА_1 (ЄО № 1677 від 27.04.2013 року); 23.08.2014 року до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області надійшло повідомлення по телефону від сімейного лікаря с. Вінницькі Хутори про те, що за місцем проживання раптово померла ОСОБА_3 , труп без видимих ознак насильницької смерті (ЄО № 4057 від 23.08.2014 року).

Також, з оглянутих медичних карток амбулаторного хворого ОСОБА_3 , журналу обліку викликів лікарів на дім за 2014 рік вбачається, що за життя ОСОБА_3 мала ряд хронічним захворювань, пов`язаних із серцево - судинною системою, зокрема, хронічна серцево - судинна недостатність ІІІ ст., ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, що і стало причиною її смерті.

Згідно висновку судово - психіатричного експерта № 6 від 08.06.2018 року за результатами проведеної повторної посмертної комісійної судово - психіатричної експертизи, що був складений експертами Науково - дослідного інституту психіатрії МОЗ України, ОСОБА_3 також протягом останніх років життя страждала на ряд соматичних та неврологічних захворювань; починаючи з 2009 - 2011 р.р. під час оглядів лікарями у ОСОБА_3 відмічались досить виражені порушення з боку психічної сфери: неадекватна поведінка, ослаблення навичок охайності та неповна доступність контакту, в зв`язку із чим неодноразово рекомендувалася консультація психіатра. На момент складання заповіту ОСОБА_3 виявляла ознаки мультиінфарктної деменції, внаслідок чого за своїм психічним станом не могла довільно коригувати свої дії, міркування та адекватно виражати своє волевиявлення, а тому не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.2 а.с. 16 - 28).

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 255 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Ч.1 с. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Враховуючи, що на момент вчинення правочину - укладення заповіту на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , будучи дієздатною, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а дійсність даного заповіту порушує цивільні права та інтереси позивача, як спадкоємця, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

При вирішення даного спору, як доказ, судом взято до уваги висновок судово - психіатричного експерта № 6 від 08.06.2018 року за результатами проведеної повторної посмертної комісійної судово - психіатричної експертизи, оскільки такий доказ, на думку суду, є належним, допустимим, достовірним та достатнім, в розумінні ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 255, 1223, 1233 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 133, 141, 247, 264, 265, 268, 273 ЦПК України -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_3 10 лютого 2014 року на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за №44.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати в даній справі на 10 грудня 2019 року на 14 год. 15 хв. в залі судових засідань Вінницького районного суду Вінницької області.

Встановити позивачу ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до 10.12.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко