КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/16252/19

провадження № 22-ц/824/15707/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року у складі судді Войтенко Ю.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відсотків за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та відсотків за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 22 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 2205-2018, згідно з умовами якого відповідач прийняв у власність 1 956 000, 00 гривень, що еквівалентно 75 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору та зобов`язувався їх повернути до 01 березня 2019 року у готівковій формі.

Стверджував, що на дату закінчення строку дії договору борг та сума відсотків, визначена умовами договору, відповідачем повернуті не були.

Обґрунтовуючи підстави звернення саме до Святошинського районного суду м. Києва, посилався на частину восьму статті 28 ЦПК України та зазначав, що у пункті 2 договору позики №2205-2018 від 22 травня 2018 року сторонами визначено місце виконання договору за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 22 жовтня 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти постанову про направлення справи для розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за встановленою підсудністю, оскільки уважає вказану ухвалу незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що 12 вересня 2019 року відповідачем було подано клопотання до Святошинського районного суду міста Києва з проханням направити справу до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за встановленою підсудністю, оскільки відповідно до посвідки на постійне місце проживання Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано12 серпня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Уважає, що умови договору позики не мали братися судом до уваги при вирішенні питання про відкриття провадження, оскільки, на думку апелянта, договір позики, укладений між позивачем та відповідачем, є підробленим та останнім не підписувався.

Вказує, що оскаржувана ухвала не містить жодних мотивів щодо підстав відкриття провадження за правилами альтернативної підсудності.

13 листопада 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Зазначає, що договором позики, укладеним між позивачем і відповідачем, передбачено місце виконання цього договору за адресою: АДРЕСА_3 , а тому уважає, що позов правомірно подано за правилами ч. 8 ст. 28 ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції керувався, зокрема, статтями 183, 185, 187 ЦПК України та виходив з того, що підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження відсутні.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України встановлені правила підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність).

Так, частиною 8 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, які виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров`я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у Постанові № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Зі змісту договору позики №2205-2018 від 22 травня 2018 року убачається, що сторонами визначено місце виконання цього договору за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до адміністративно-територіальних меж Святошинського району м. Києва.

Отже, зважаючи на те, що умовами договору передбачено місце виконання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , позивач правомірно скористався своїм правом на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за договором позики за правилами альтернативної підсудності у порядку, визначеному частиною восьмою статті 28 ЦПК України, до Святошинського районного суду м. Києва.

Виходячи з наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції зважаючи на встановлення у спірному договорі позики місця його виконання, вірно визначив підсудність даної справи, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків місцевого суду не спростовують.

Доводи апелянта щодо підроблення договору позики не впливають на правильність висновку суду першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження та не беруться колегією до уваги, оскільки такі обставини підлягають встановленню місцевим судом під час вирішення справи по суті.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києвавід 17 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай