САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4179/13-ц
2-п/206/5/19
УХВАЛА

18 січня 2019 року у залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2013 року ухваленого по цивільній справі № 206/4179/13- ц, провадження № 2/206/958/13 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

за участю:

представника позивача, адвокат ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 02 серпня 2013 року, у зв'язку з тим, що справа була розглянута без присутності та належного повідомлення відповідача, а також, з порушенням вимог ЦПК України в частині повноти з'ясування обставин справи, що мали істотне значення для її розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, повідомлявся відповідно до вимог ЦПК України, причини неявки суду невідомі, що не перешкоджає розгляду заяви.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Зазначила, що підстави для скасування заочного рішення відсутні. Жодного доказу відповідачем не надано і не зазначено.

Вивчивши надані документи, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення та думки сторін та представників сторін, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Частиною 2 ст. 286 ЦПК України встановлено, що аява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом пятнадцяти днів з дня її надходження.

У відповідності до ч. 1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до чинного законодавства, ст. 288 ЦПК України передбачає, що скасування заочного рішення суду можливе за умов, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, для встановлення підстав для скасування заочного рішення або залишення заяви про перегляд без задоволення, суд має встановити, поважність причин неявки відповідача та неповідомлення про це суд і те, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 борг у розмірі 147071 (сто сорок сім тисяч сімдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір на користь держави у розмірі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 (сорок) копійок (а.с.29).

Обґрунтовуючи підстави для скасування заочного рішення, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що розгляд справи в результаті якого було ухвалено заочне рішення було проведено поверхово, через відсутність доказів з боку відповідача, ненадання яких обумовлено неявкою відповідача у судові засідання, який не був повідомлений про розгляд цивільної справи. Крім того, судом не було встановлено дату укладення договору позики, у справі не підтверджено дійсної передачі ОСОБА_2 та отримання ним від нього суми грошових коштів. Отже не було встановлено фактичних обставин справи.

На підтвердження обставин викладених у заяві про перегляд заочного рішення, а також заперечень проти позовних вимог, відповідач долучив копію заочного рішення, копію паспорту і ідентифікаційного номеру (а.с.49-51).

Інших документів, зазначених у заяві, які начебто мали значення для вирішення справи відповідачем не надано.

Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення суд виходить, також, із того що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, аналізуючи текст заяви про перегляд заочного рішення і документів, долучених відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано і не наведено істотних доказів, які б могли вплинути на вирішення спору.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду було ухвалено на наявних в справі доказах, яким даний аналіз відповідно до норми чинного законодавства. Заперечення, спростовуючи правомірність ухваленого судом рішення відсутні.

Крім того, суд також, не погоджується із доводами відповідача щодо його неповідомлення про розгляд даної цивільної справи про стягнення з нього заборгованості.

Такого висновку серед іншого суд дійшов виходячи із ч. 5 ст. 74 ЦПК України у редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення, яка передбачала, що судова повістка, фізичним особам, разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі, а у разі відсутності такої - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, враховуючи поштові повідомлення, наявні у матеріалах цивільної справи, які повернулись на адресу суду з відміткою про закінчення терміну зберігання, які судом були неодноразово направлені на адресу проживання і реєстрації відповідача, відсутність доказів зі сторони відповідача про фактичне проживання за іншою адресою та зазначення зареєстрованої адреси у заяві про перегляд заочного рішення, суд вбачає у діях відповідача зловживання своїм правом щодо отримання кореспонденції з метою в подальшому мати підстави для поновлення строків на оскарження та перегляд.

Крім цього, в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення з підписом про вручення повістки (за дорученням) (а.с.33).

Виходячи з вище викладеного суд дійшов висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд даної цивільної справи належним чином, протилежного відповідач не довів.

Також, слід зазначити, що провадження у справі було відкрито суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко О.В. у червні 2013 року, 02 серпня 2013 року по справі ухвалено заочне рішення, тоді як заява про перегляд заочного рішення подана лише грудні 2018 року.

Серед іншого відповідач посилається на відсутність дати укладення договору позики, проте відповідно до оригіналу розписки наявній в матеріалах справи (а.с.22) дата укладення договору зазначена 14.06.2011р., що також було відображено у рішенні суду.

Суд звертає увагу, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Інститут заочного провадження спрямований також на розвиток ч. 1 ст. 44 ЦПК про те, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Таким чином, заочне провадження є додатковою гарантією позивачеві від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу, дотримання судами строків розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про перегляд рішення представника відповідача, а тому заява залишається без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258-260, 284-288, 353 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2013 року ухваленого по цивільній справі № 206/4179/13- ц, провадження № 2/206/958/13 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cуддя А.О. Сухоруков