_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/730/14-ц
Провадження № 4-с/520/110/19
УХВАЛА

15.11.2019

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області у справі №520/730/14, -

ВСТАНОВИВ :

07.02.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою та просить скасувати розрахунок заборгованості боржника по аліментах ОСОБА_1 , що був складений 15.01.2019 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Анісімової А.В. в ході примусового виконання виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси по справі №520/730/14-ц від 09.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 700,00 гри. щомісячно починаючи з 23.01.2014 року до 29.04.2018 року та 400 грн. з 30.04.2018 року до 04.01.2023 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2014 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 23 січня 2014 року до 29 ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 30 квітня 2018 року до 4 січня 2023 року. 23.01.2018 року боржник отримав розрахунок заборгованості з аліментів, відповідно до вказаного розрахунку виконавець самостійно визначив, що розмір відрахувань треба проводити у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Вважає , що розрахунок здійснений у відсутності законних підстав, тому звернувся з вказаною скаргою до суду.

Представник скаржника та скаржник скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник ДВС проти її задоволення заперечувала, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у Постанові від 20.06.2019р. у справі №632/580/17.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

За ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.03.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 23 січня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 30 квітня 2018 року до 4 січня 2023 року.

15.01.2019 року державний виконавець Анісімова А.В. склала розрахунок заборгованості боржника по аліментам, згідно з яким, станом на 15.01.2019 року заборгованість по сплаті аліментів складає 5915,48 грн.

З вказаним розрахунком заборгованості заявник не погоджується, оскільки державний виконавець позбавлений права самостійно збільшувати мінімальний розмір по періодичним платежам по вже винесеним судовим рішенням, а питання збільшення розміру виплат по рішенням про стягнення аліментів вирішується виключно у судовому порядку за відповідною заявою платника або одержувача періодичних платежів.

Стороною скаржника не надано суду доказів неправомірності дій державного виконавця, навіть не надано сам розрахунок, який боржником оскаржується.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Вказана норма статті узгоджується з положеннями ч.3 ст. 195 СК України, відповідно до якої розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Суд зазначає, що розрахунок заборгованості по аліментах не є рішенням державного виконавця, тому не підлягає скасуванню.

Щодо позиції скаржника, про те, що державний виконавець не мав законних підстав здійснювати вказаний розрахунок, слід зазначити наступне.

28.08.2018 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 2475-УІІІ від 03.07.2018 року.

Верховний Суд у Постанові від 20.06.2019р. у справі №632/580/17 про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звернув увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів та відповідно до ч. 1 цієї статті порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, дії старшого державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, тому немає підстав для скасування розрахунку, що є і неналежним способом захисту.

Відповідно до вимог ст. 18 ч. 1 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, суд не в праві втручатись в діяльність державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження, та зобов`язувати його вчиняти ті чи інші дії, спрямовані на примусове виконання судових рішень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність скарги, а отже у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст. 182 СК України, ст.ст. 447-450, 451 ЦПК України, суд

Керуючись ст.259-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена упродовж п`ятнадцяти днів до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.