Справа № 460/1298/17 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/1723/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

ОСОБА_2 представника АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення зі згаданої відповідачки 13 573 грн. 15 коп. заборгованості за кредитним договором, який було укладено між Банком та ОСОБА_3 26.12.2013 року (в подальшому „Кредитний договір).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідно до Кредитного договору ОСОБА_3 отримала в Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, однак відповідачка належним чином умов вказаного договору не виконала і станом на 19.03.2017 року в неї утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 13 573 грн. 15 коп., з яких 573 грн. 90 коп. - заборгованість за кредитом, 9 076 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 622 грн. 53 коп. штрафу (процентна складова) (а.с. 3-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 450 грн. 62 коп. та 1 600 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 82-85).

Дане рішення оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що жодного разу у судових засіданнях по справі участі не приймала.

Також стверджує, що картковий кредит в сумі 500 грн. відповідачка „так ні разу і не знімала з вказаної картки.

Просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Звертає увагу на те, що статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги, в даному випадку - про стягнення неустойки (а.с. 91-95).

Ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційний розгляд справи було призначено на 19 листопада 2018 року (а.с. 120-121).

На клопотання представника відповідачки (апелянта) ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4 (а.с. 132-138), апеляційний розгляд справи було відкладено на 04 березня 2019 року (а.с. 139).

Будучи своєчасно (29.11.2018 року) належним чином повторно повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 144, 145), відповідачка (апелянт) ОСОБА_3 та її представник, адвокат ОСОБА_4, повторно в судове засідання не зявилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка жодного разу у судових засіданнях по справі участі не приймала, то колегія суддів приймає до уваги те, що ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02 липня 2018 року про виправлення описки внесено виправлення в описову частину оскаржуваного рішення та викладено відповідний абзац описової частини оскаржуваного рішення у новій редакції, яким усунуто недоліки цього рішення в згаданій частині (а.с. 106-107).

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 статті 82 ЦПК України що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як стверджується матеріалами справи, Банком Кредитний договір з відповідачкою ОСОБА_3 було укладено на підставі заповненої та підписаної нею 26.12.2013 року Заяви Юніора на випуск картки, передбаченої для оформлення договорів учням віком від 6 до 17 років включно, а саме для використання цієї картки її донькою, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (77-78).

Факт укладення з Банком Кредитного договору шляхом заповнення та підписання 26.12.2013 року вище згаданої Заяви Юніора на випуск картки відповідачкою (апелянтом) у поданих нею до суду першої інстанції письмових Запереченнях на позовну заяву (а.с. 53-55) та у апеляційній скарзі не заперечується та не оспорюється.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачка картковий кредит в сумі 500 грн. „так ні разу і не знімала з вказаної картки не можуть прийматися до уваги, оскільки самою відповідачкою передбачалося, що ця платіжна картка буде використовуватися її неповнолітньою донькою, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Банком в обґрунтування заявлених ним позовних вимог подано до суду Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 26.12.2013 року станом на 19.03.2017 року (а.с. 5).

Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи Банком, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Згідно вище згаданого Розрахунку заборгованості …, заборгованість відповідачки за кредитом становить 573 грн. 90 коп. (а.с. 5).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Строк дії кредитної картки, виданої Банком відповідачці, - до червня 2016 року і відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, тобто до 30 червня 2016 року.

З позовом до суду Банк звернувся 03.04.2017 року в межах трьохрічного строку загальної позовної давності.

За вище наведених обставин суд прийшов до вірного висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у розмірі 573 грн. 90 коп. підлягає до задоволення і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом було відмовлено позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь Банку 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 622 грн. 53 коп. штрафу (процентна складова) і оскільки Банк апеляційної скарги на рішення суду не подавав, то оскаржуване рішення в цій частині і не переглядається.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Саме такі висновки містяться у постановах ОСОБА_6 Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідачки 9 076 грн. 72 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає до задоволення частково: лише в частині нарахованих передбачених договором процентів за користування кредитом в межах визначеного Кредитним договором строку кредитування, тобто по 30 червня 2016 року (в межах строку дії кредитної картки) у розмірі 3 699 грн. 78 коп. В іншій частині згаданої позовної вимоги, так само, як і в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки 2 800 грн. «заборгованості за пенею та комісією», слід відмовити.

Щодо наслідків прострочення виконання відповідачкою грошових зобовязань перед Банком, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, то Банком до суду відповідних розрахунків подано не було і саме така позовна вимога ним до відповідачки не предявлялася.

Таким чином, до задоволення підлягають позовні вимоги Банку на загальну суму 4 273 грн. 68 коп. (573 грн. 90 коп. + 3 699 грн. 78 коп.), що становить 31,49 % від заявлених Банком позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Матеріалами справи стверджується, що позивач при подачі позову до суду сплатив 1 600 грн. судового збору (а.с. 37), а відповідачка при подачі апеляційної скарги до суду сплатила 2 400 грн. судового збору (а.с. 112).

Судом задоволено 31,49 % позовних вимог Банку.

З урахуванням вище наведених розрахунків до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає 503 грн. 84 коп. понесених Банком судових витрат, а до стягнення з Банку на користь відповідачки підлягає 1 644 грн. 24 коп. понесених останньою судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 09 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /ІПН /, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 573 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом та 3 699 грн. 78 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, а всього - 4 273 (чотири тисячі двісті сімдесят три) грн. 68 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /ІПН /, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 503 грн. 84 коп. судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /ІПН /, 1 644 грн. 24 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 14 березня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_7