Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 404/2947/15-ц

провадження № 61-17906св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - служба у справах дітей Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів:

Потапенка В. І., Черненка В. В., Франко В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що вона з чоловіком ОСОБА_4 23 липня 2011 року придбали 1/5 частки будинку

АДРЕСА_1 в рівних частках, по 1/10 частки кожному, які належали їм на праві спільної часткової власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/10 частини вищевказаного будинку. Спадкоємцями померлого є вона та діти спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась вона та ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 відмовився від спадщини на користь

ОСОБА_2 . Отже, після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_2 успадкував 2/25 частини спірного будинку. Відповідач у вказаному будинку не проживав, разом з тим надав згоду на проживання у цій частці своєму брату з його цивільною дружиною та її дитиною.

У зв`язку з неможливістю спільного проживання та виникненням конфліктних ситуацій вона звернулась до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на цю частку за нею. Внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти - компенсацію за належну відповідачеві частку будинку. Однак під час розгляду справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір дарування 2/25 частки будинку.

Зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладаючи оспорюваний договір, мали на меті не передачу безоплатно у власність цього майна, а бажали уникнути негативних для себе наслідків у вигляді можливої втрати права власності на частку спірного будинку за рішенням суду. Вважала, що дарування 2/25 частки будинку АДРЕСА_1 не відповідало внутрішній волі дарувальника та обдарованого та не мало на меті створення будь-яких правових наслідків.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним фіктивний договір дарування від 18 листопада 2014 року № 708, відповідно до якого ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_5 , подарував ОСОБА_3 2/25 частини будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2016 року залучено до участі у справі третю особу - службу у справах дітей Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 жовтня

2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування частки домоволодіння, укладений між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 18 листопада 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Мамченко А. А., та зареєстрований у реєстрі за № 708. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний договір дарування є фіктивним. Дії сторін правочину під час його укладення направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на спірну частку житлового приміщення від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважав встановленим наявність умислу у сторін спірного правочину на укладення договору дарування майна з метою його приховання, та уникнення від виконання в майбутньому можливого позитивного судового рішення щодо припинення права власності

ОСОБА_2 на 2/25 частини будинку АДРЕСА_1 та визнання такого права за позивачем.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про визнання договору дарування недійсним, відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції щодо фіктивності укладеного договору дарування є помилковим. ОСОБА_2 як законний власник майна мав законне право розпорядитися своїм майном та укласти з ОСОБА_3 договір дарування

від 18 листопада 2014 року № 708. Сторонами оспорюваного договору дарування виконано його умови, право власності ОСОБА_3

на 2/25 частини будинку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 листопада 2014 року. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 13 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 404/2947/15-ц з Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

30 вересня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано

судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний договір дарування

є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання не були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на небажання ОСОБА_2 та цивільної дружини його брата ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , ухилитись від можливого виконання рішення суду у справі № 404/8110/14-ц.

Сторони спірного правочину не повідомили нотаріусу про наявний судовий спір між нею та ОСОБА_2 стосовно 2/25 частини будинку

АДРЕСА_1 , про що свідчить пункт 4 договору дарування, де зазначено, що представник дарувальника, яким виступає брат ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , стверджує, що відчужувані 2/25 частки домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами на момент укладення цього договору нікому іншому не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою, в тому числі податковою, забороною (арештом) не перебувають, судового спору щодо них немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб вони не внесені, та не є предметом спадкового договору. Вважає, що указане не було враховано судом апеляційної інстанції.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3 подано заперечення на касаційну скаргу в якому вона зазначає, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, у задоволенні касаційної скарги просить відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 липня 2011 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 6195, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належала 1/5 частки домоволодіння з господарсько-побутовими будівлями (по 1/10 частки

кожному), яке знаходиться за адресою: будинок

АДРЕСА_1 (а.с. 8-10 т. 1).

18 травня 2012 року відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 Калинівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

(а.с. 12 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 13 т. 1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/10 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19 грудня 2012 року ОСОБА_1 як спадкоємцю першої черги майна ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/50 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я. В. та зареєстроване в реєстрі за

№ 1367 (а.с. 14 т. 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 серпня 2014 року № 26165974, наданим Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, 2/25 частки спірного домоволодіння належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я. В. 26 рудня

2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1400 (а.с. 17 т. 1).

ОСОБА_5 відмовився від спадщини на користь свого брата

ОСОБА_2

22 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2 , про припинення права власності останнього на 2/25 частини будинку АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/25 частки вищевказаного будинку та виплату компенсації ОСОБА_2 у розмірі 26 400,00 грн коштів за його частку

в спірному володінні, які будуть внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Кіровського районного суду м. Кіровограда (а.с. 177-178 т. 1).

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2014 року відкрито провадження у цивільній справі № 404/8110/14-ц

за вищевказаною позовною заявою, судове засідання призначено

на 05 листопада 2014 року. Грошові кошти за частку спірного домоволодіння внесені на депозитний рахунок суду (а.с. 179 т. 1).

18 листопада 2014 року між ОСОБА_2 , від імені якого на

підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 укладений договір дарування частки домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Мамченко А. А. та зареєстрований у реєстрі за № 708 (а.с. 5-6 т. 1).

Відповідно до пункту 1 цього договору дарування дарувальник, обізнаний про безоплатність цього правочину без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, дарує (передає у власність) обдарованої, а обдарована, приймає в дар 2/25 частки домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2 вказаного договору дарування 2/25 частки домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, які даруються, належать, дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 грудня

2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я. В., зареєстрованого у реєстрі за № 1400.

Згідно з пунктом 7 цього договору дарування дарувальник розуміє, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому він не має права вимагати від обдарованої вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

У домовій книзі для реєстрації громадян, які проживають у будинку

АДРЕСА_1 , що власником 2/25 частини будинку АДРЕСА_1 ,

є ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 18 листопада 2014 року

№ 708 (а.с. 100-101 т. 1).

За відомостями з домової книги та адресно-довідкового підрозділу управління Державної міграційної служби України у Кіровоградській області ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: будинок

АДРЕСА_1 (а.с. 25, 101 зворот, 110-111 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування частки домоволодіння, позивач зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладаючи оспорюваний договір дарування, мали на меті не передачу безоплатно у власність цього майна, а бажали уникнути негативних для себе наслідків у вигляді можливої втрати права власності на частку спірного будинку за рішенням суду. Тому дарування 2/25 частини будинку АДРЕСА_1 не відповідало внутрішній волі дарувальника та обдарованого та не мало на меті створення будь-яких правових наслідків.

Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, за змістом статті 319 ЦК України лише власнику належить право розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я. В. 26 грудня 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1400, на праві приватної спільної часткової власності належить 2/25 частки спірного домоволодіння.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати

в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

18 листопада 2014 року між ОСОБА_2 (дарувальник), від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 (обдарована) укладений договір дарування 2/25 частки домоволодіння з надвірними будівлями і спорудами за

АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Мамченко А. А. та зареєстрований у реєстрі за № 708 (а.с. 5-6).

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Судом встановлено, що після укладення спірного договору дарування ОСОБА_3 з 21 листопада 2014 року зареєстрована за адресою:

будинок АДРЕСА_1 (а.с. 25, т. 1 зворот).

Згідно з домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають

у будинку АДРЕСА_1 , власником 2/25 частини вказаного будинку є ОСОБА_3 на підставі договору дарування

від 18 листопада 2014 року № 708 (а.с. 100-101 т. 1).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про те, що сторонами оспорюваного договору дарування виконано його умови, право власності ОСОБА_3 на 2/25 частки будинку зареєстровано

у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно 18 листопада

2014 року, тому обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк