Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

місто Київ

справа № 369/7610/17

провадження № 61-38366св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2018 року у складі судді Дубас Т. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

(далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до відповідачів, у подальшому уточненим, в якому просило з метою погашення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 17 липня 2008 року № 0 за кредитом та процентам у розмірі 511 255, 99 дол. США, та за договором про надання споживчого кредиту від 17 липня 2008 року № 0 за кредитом та процентами у розмірі 295 851, 05 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення, загальною площею 220, 90 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт +» (далі - ТОВ «Експерт+»), згідно зі звітом про оцінку майна від 04 грудня 2017 року у розмірі 3 718 752, 00 грн та звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, загальною площею 0, 1974 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:050:0082, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт+» згідно зі звітом про оцінку майна від 04 грудня 2017 року у розмірі 1 430 532, 00 грн.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 17 липня 2008 року укладені договори про надання споживчих кредитів № 0 та № 0. Відповідно до умов кредитного договору № 0 позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 220 000, 00 дол. США, відповідно до умов кредитного договору № 0 - 130 000, 00 дол. США, позичальник зобов`язався повертати надані кредити у повному обсязі в терміни та у розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17 липня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (пункти 1.1, 1.2 кредитних договорів). На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за кредитними договорами ОСОБА_1 відповідно до договорів іпотеки від 17 липня 2008 року № 15205 та № 7069 передав у іпотеку: нежиле приміщення, загальною площею 220, 90 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0, 1974 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:050:0082. Право власності на нежиле приміщення, що є предметом іпотеки, зареєстроване за відповідачами на праві спільної часткової власності у розмірі по 1/2 частці за кожним на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2014 року (справа №369/4135/14-ц). Таким чином, відповідно до пункту 6.9 договору іпотеки № 15205, частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають статус іпотекодавців та несуть всі його обов`язки за іпотечним договором № 15205.

Банк зобов`язання за кредитними договорами виконав належним чином, однак позичальник свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 10 липня 2017 року заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17 липня 2008 року № 0 склала: за сумою кредиту та процентами 511 255, 99 дол. США, за пенею - 3 178 788, 94 грн. Заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17 липня 2008 року № 0 становить: за сумою кредиту та процентами 295 851, 05 дол. США, за пенею - 1 869 134, 22 грн.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

Відповідачі позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. З метою погашення заборгованості за кредитними договорами від 17 липня 2008 року № 0, № 0 суд звернув стягнення на предмети іпотеки - нежиле приміщення, загальною площею 220, 9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, загальною площею 0, 1974 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:050:0082, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною згідно з Законом України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_1 належним чином умови договорів про надання споживчого кредиту не виконував, в зв`язку з чим у нього перед банком утворилась заборгованість. У червні 2013 року та у квітні 2014 року позивач звертався до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як пред`явленням позову про стягнення заборгованості, так і пред`явленням позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості, подання кредитором позовної заяви про стягнення заборгованості перериває перебіг позовної давності. Таким чином, враховуючи дію умови кредитних договорів, кінцевий термін погашення кредитної заборгованості та звернення ПАТ «УкрСиббанк» у 2013-2014 роках до суду за захистом своїх прав, суд першої інстанції зробив висновок, що відсутні підстави для відмови у позові у зв`язку із пропуском позовної давності.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2018 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що враховуючи той факт, що позикодавцем відповідно до положень підпункту 6.1.2 договорів про надання споживчих кредитів змінено термін виконання зобов`язань за цими договорами, тобто час повернення всієї суми кредиту, нарахованих та несплачених відсотків, а також враховуючи, що зазначені вимоги ПАТ «УкрСиббанк» визнано законними, що підтверджується рішеннями Києво-Святошинського районного суду від 07 квітня 2014 року у справі № 369/9234/13ц та від 11 липня 2014 року у справі № 369/3861/14ц, тому у ОСОБА_1 виникло зобов`язання повернути отримані грошові кошти та нараховані відсотки за користування зазначеними коштами, а також штрафні санкції, що свідчить про наявність невиконаного зобов`язання перед позивачем. Факт наявного зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» підтверджується відомостями у справі про видачу позивачу виконавчих документів та наявності їх на виконанні у державній виконавчій службі. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, заборгованість, стягнута з відповідача на користь банку за судовим рішенням, не сплачена, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо безпідставності доводів відповідача про застосування до вимог банку позовної давності, яка перервалась у зв`язку із зверненням банку до суду із зазначеними позовами.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтовувалась доводами про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права. Заявник зазначив, що банк, направивши 20 грудня 2012 року та 24 вересня 2013 року вимоги про повернення суми кредиту за договорами, змінив строк виконання зобов`язання. У подальшому, на підставі зазначених вимог, банк звернувся до суду із позовами, чим перервав перебіг позовної давності, однак, суди неправильно застосували норми матеріального права, дійшовши висновку про те, що позов у цій справі поданий у межах позовної давності.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві ПАТ «УкрСиббанк» просило касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення залишити без змін з огляду на необґрунтованість та недоведеність вимог касаційної скарги. Банк стверджував, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновками судів.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 08 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосувані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 17 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 130 000, 00 дол. США, строком до 17 липня 2018 року.

Пунктом 1.1 договору визначено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 130 000, 00 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та умовах, зазначених у цьому договорі.

Згідно з умовами підпункту 1.2.2 договору позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 17 липня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

17 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов пункту 1.1 якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 , а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 220 000, 00 дол. США та сплатити відсотки у порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно з умовами підпункту 1.2.2 договору позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1), але не пізніше 17 липня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за зазначеними кредитними договорами ОСОБА_1 відповідно до договорів іпотеки від 17 липня 2008 року № 15205 та № 7069 передав у іпотеку: нежиле приміщення, загальною площею 220, 9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0, 1974 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:050:0082.

Зазначені договори іпотеки посвідчені приватним нотаріусом

Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстровані в реєстрі за № 5946 та № 5954.

Відповідно до пункту 6.9 договорів іпотеки іпотека зберігає силу у випадку, коли змінюється власник предмета іпотеки.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 липня 2017 року № 91408325 право власності на нежиле приміщення, загальною площею 220, 9 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , зареєстроване за відповідачами на праві спільної часткової власності у розмірі по 1/2 частині за кожним на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2014 року (справа №369/4135/14-ц).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином умови договорів про надання споживчих кредитів не виконував, у зв`язку з чим у нього перед банком утворилась заборгованість, яка станом на 10 липня 2017 року за договором про надання споживчого кредиту від 17 липня 2008 року № 0 становила за кредитом та процентами 511 255, 99 дол. США та за пенею - 3 178 788, 94 грн. Заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17 липня 2008 року № 0 за кредитом та процентами становила 295 851, 05 дол. США та за пенею - 1 869 134, 22 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2014 року у справі № 369/9234/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 204 168, 47 дол. США. Рішення набрало законної сили 27 травня 2014 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2014 року у справі № 369/3861/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 331 994, 84 дол. США. Рішення набрало законної сили 19 листопада 2014 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги врахував, що, встановивши фактичні обставини, суди першої та апеляційної інстанцій не надав їм належної правової оцінки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків тощо.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

ОСОБА_1 10 листопада 2017 року звернувся із заявою про застосування позовної давності під час розгляду справи судом першої інстанції.

Стосовно задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки щодо нарахованих відсотків

Відповідно до умов підпунктів 6.1.2 договорів у разі порушення позичальником обов`язків, встановлених цим договором та/або кредитним договором банк має право визначити термін повернення кредиту таким, що настав згідно з підпунктом 1.2.2 договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати відсотків, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Банк реалізував своє право та направивши 20 грудня 2012 року та 24 вересня 2013 року вимоги про повернення суми кредиту за договорами, згідно із якими у разі неусунення порушень умов договорів у 40-денний строк з дня направлення вимоги строк виконання зобов`язання з повернення суми кредиту вважається таким, що настав, тобто банк змінив строк виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд зробив висновок про відсутність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі з огляду на те, що 20 грудня 2012 року та 24 вересня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове виконання кредитного зобов`язання.

Наведені норми права суди першої та апеляційної інстанції належним чином не застосували та дійшли необґрунтованих висновків про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості, у тому числі за процентами, що нараховані після зміни строку виконання основного зобов`язання.

Таким чином, в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення нарахованих відсотків позов банку підлягає залишенню без задоволення з підстав необґрунтованості.

Щодо застосування правил про позовну давність до інших вимог

Задовольняючи позов банку та відхиляючи доводи відповідача про пропуск позовної давності, суди першої та апеляційної інстанції керувалися тим, що, оскільки банк звернувся до суду із позовами про стягнення заборгованості за кредитними договорами, то позовна давність була перервана, отже банк у цій справі звернувся із позовом у межах позовної давності.

Разом з тим, судами встановлено, що банк звертався до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у вересні 2013 року та у квітні 2014 року.

Отже, пред`явивши у вересні 2013 року та у квітні 2014 року позов до ОСОБА_1 , кредитор перервав перебіг позовної давності, новий перебіг якої почався з наступного дня після подання цих позовів.

Наведене дає підстави для висновку, що заявлений позов у цій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки поданий із пропуском позовної давності, оскільки банк звернувся до суду 18 липня 2017 року.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, зокрема й факт невиконання відповідачем умов кредитних договорів, суди першої та апеляційної інстанцій зробили помилковий висновок про те, що банк звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України настав строк виконання зобов`язань за укладеним договором, а також у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення процентів, нарахованих, починаючи з 41 дня після відправлення вимоги про усунення порушень за кредитними договорами є необґрунтованими.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин, дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Таким чином, Верховний Суд, встановивши порушення судами норм матеріального права, зробив висновок про скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у частині звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення процентів та нарахованої на них неустойки, нарахованих після зміни строку виконання зобов`язання, за безпідставністю, у іншій частині позову - за спливом позовної давності.

Верховний Суд, ухвалюючи законне та обґрунтоване рішення, керується завданням та принципами цивільного судочинства.

Відповідно до правил статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За пунктом 10 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

У частинах першій та третій статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, то витрати за подання апеляційної скарги у вигляді судового збору компенсуються заявнику за рахунок ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 2 400, 00 грн, а також судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 200, 00 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 15 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, за подання апеляційної скарги у розмірі 2 400, 00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції, за подання касаційної скарги у розмірі 3 200, 00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко