Справа № 482/87/19
Номер провадження 6/482/6/2019
УХВАЛА
Іменем України

18 січня 2019 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Андрусенко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, без вилучення паспортного документа, -
Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавцем 06.12.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно, та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації, або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.
26.12.2017 р. боржником ОСОБА_2 було надано декларацію про доходи та майно, а також письмове пояснення щодо існуючого боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», зі згодою та зазначенням про звернення стягнення державним виконавцем на її заробітну плату та відсутність іншого майна.
На даний час номер телефону, зазначений боржником в декларації, не відповідає, дані про зміну номеру телефону боржником не надані.
Державним виконавцем 30.01.2018 р. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2
Державним виконавцем здійснювалися неодноразові виходи за адресою проживання боржника, залишалися виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причини невиконання рішення суду, однак боржник ОСОБА_2 на виклики не зявляється, про причини неявки держвиконавця не повідомила.
Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржниці належить на праві власності ? частка будинку за адресою: м. Нова Одеса, Миколаївської області, по вул.. Некрасова,23, в якому вона проживає з дітьми, однак боржник все рівно рішення суду не виконує.
Боржниця звільнилася з ТОВ «Миколаїврибпром», але рішення суду не виконала. Державний виконавець ввважає, що боржниця, маючи постійний стабільний заробіток, свідомо звільнилася з офіційного місця роботи, що являється доказом її умисного ухилення від виконання рішення суду.
11.01.2019 року до ВДВС Новоодеськогог РУЮ ГТУЮ у Миколаївській області надійшла заява стягувача про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа з підстав того, що боржник виїхала за кордон на заробітки разом зі своїм співмешканцем.
Виконавець зазначає, що незважаючи на вжиті до боржника заходи примусового виконання, рішення суду нею не виконане в повному обсязі, будь-яких дій, спрямованих на виконання в добровільному порядку рішення не здійснено, вона має можливість виїжджати за межі України, а тому державний виконавець вимушений звернутися до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2, яка має невиконані зобов'язання, покладені на неї судовим рішенням.
Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного ( приватного) виконавця.
Старший державний виконавець Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.
В судове засідання ОСОБА_2 не викликалася.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця за наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи)до виконання зобов'язань.
Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.
Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов'язань.
На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 441 ЦПК України за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.
Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.
Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.
У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України, доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.
Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.
Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.
За змістом ч. 4 ст. 441 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.
Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.
Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.
Державним виконавцем жодної інформації щодо наявності у боржника паспортного документу для виїзду за кордон чи то даних щодо здійснення перетину боржником кордону, суду не надано. Посилання держвиконавця на те, що боржник виїхала за кордон на заробітки окрім посилання на заяву стягувача, в якій про це зазначено, теж суду нічим не підтверджено.
Державним виконавцем не надано жодного з належного та допустимого доказу вжиття інших заходів для виконання рішення, зокрема, виклики боржника до виконавця не підтверджені підписом про їх отримання особистим боржником чи то доказів направлення їх поштою боржнику та підпису про таке отримання ним. Тобто, не надані докази щодо того, що боржник взагалі обізнаний про наявність цих викликів.
Також відсутні відомості щодо опису та арешту ? частини будинку, який належить боржнику, тим паче, що боржник в своїй декларації зазначає про наявність такого, реалізації чи неможливості реалізації цього майна в рахунок погашення заборгованості; причин такої неможливості; перешкоджання боржником у проведенні виконавчих дій тощо.
Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».
Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.
Аналізуючи зазначене та враховуючи, що з відповідним поданням може звернутися лише державний виконавець, яким відкрито виконавче провадження, а також те, що з матеріалів справи не встановлено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду та не доведено можливість виїзду боржника за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, а також не вбачається наявності обґрунтованого підтвердження, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню нею зобовязання, тому в задоволенні подання слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 260, 261, 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, суд, -
постановив:
В задоволенні подання головного державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, без вилучення паспортного документа - відмовити.
Копію ухвали направити до Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - для відома.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського пеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Головуючий: