Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/14707/16-ц

провадження № 61-33014св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області,

представник відповідача - Ліщишин Олексій Анатолійович,

відповідач - Державна казначейська служба України,

представники відповідача - Орлов Олександр Михайлович, Мороз Тетяна Миколаївна,

відповідач - Хмельницька філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ Ресурси»,

представник відповідача - Свіжий Олександр Володимирович,

відповідач - ДурдасМихайло Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та касаційну скаргу Хмельницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ Ресурси» на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року у складі суддів Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М., касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на додаткове рішення апеляційного суду Хмельницької області від 21 липня 2017 року у складі колегії суддів:

Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду до управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - УМВС України в Хмельницькій області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Хмельницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ Ресурси» (далі - ДП «Інформ Ресурси»), Дурдаса М. В., з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив стягнути солідарно з усіх відповідачів 1 266 885,11 грн збитків у вигляді неотриманого доходу за весь період перебування належного йому мікроавтобуса IVECO, д.р.н. НОМЕР_1 на спецмайданчику, з 10 червня 2010 року по 14 березня 2014 року, 33 912 грн збитків внаслідок пошкодження автомобіля під дією атмосферних явищ за час перебування автомобіля на спецмайданчику з урахуванням рівня інфляції за вказаний період (грудень 2013 року січень 2016 року), 181,5% - 61 550,28 грн, 5670,10 грн на ремонт автотранспорту; 456,01 грн на відшкодування витрат на проїзд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ для прийняття участі в судовому засіданні; 150 000 грн моральної шкоди та 20 000 грн витрат на правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що 20 червня 2010 року водій ОСОБА_14 вчинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП) на належному позивачу транспортному засобі IVECO, д.р.н. НОМЕР_1.

05 серпня 2010 року слідчим ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області Дурдасом М. В. відносно ОСОБА_14 було порушено кримінальну справу за частиною першою статті 286 КК України.

Постановою слідчого від 18 серпня 2010 року належний позивачу транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальній справі та поміщено на спецмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, який розташований по вулиці Купріна, в м. Хмельницькому.

Позивач неодноразово звертався до посадових осіб щодо повернення належного йому транспортного засобу з метою використання в роботі, оскільки спір щодо механізму заподіяння механічних ушкоджень на автомобілях був відсутній, цивільного позову в кримінальній справі не було пред'явлено, однак у поверненні мікроавтобуса було відмовлено.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23 липня 2013 року, ОСОБА_14 виправдано по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК Україниза відсутністю в його діях складу злочину та постановлено передати ОСОБА_4 вищевказаний мікроавтобус.

Разом з тим, на неодноразові письмові звернення позивача до керівництва УМВС України в Хмельницькій області, Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси», він отримав відмови з посиланням на необхідність оплатити вартість зберігання транспортного засобу на спецмайданчику.

Позивач посилався на те, що 14 січня 2009 року між ним, як перевізником - суб'єктом підприємницької діяльності та Управлінням транспорту та зв'язку Хмельницької міської ради, як замовником було укладено договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування в режимі руху маршрутного таксі, відповідно до якого замовник надав перевізникові право на перевезення пасажирів, а перевізник зобов'язався мікроавтобусом ІVЕСО д.н.з. НОМЕР_1 надавати якісні, безпечні та регулярні перевезення пасажирів на умовах, передбачених договором. Однак, позивач фактично був позбавлений можливості не лише розпоряджатись належним йому майном, але й використовувати його за призначенням - для здійснення підприємницької діяльності відповідно до договірних зобов'язань та отримання прибутку, який міг бути використаним як для підприємницької діяльності, так і на потреби сім'ї.

За період з 10 червня 2010 року по 14 березня 2014 року, тобто час знаходження мікроавтобуса на спецмайданчику та час ремонту, позивач не отримав очікуваного доходу в розмірі 1 266 885,11 грн, які просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на підставі частини першої статті 1166, частин шостої, сьомої статті 1176, частини першої статті 1192 ЦК України та пункту статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду».

Крім того, за вказаний період належний позивачу та пошкоджений в результаті ДТП мікроавтобус ІVЕСО д.н.з. НОМЕР_1 знаходився на спецмайданчику без належних умов зберігання, що призвело до неможливості його подальшої експлуатації, внаслідок дії атмосферних явищ фактично став непридатним для використання за призначенням, чим позивачу завдано збитків на суму 33912 грн, а з урахуванням рівня інфляції (181,5%) - 61 550,28 грн. Також виникла необхідність ремонту ходової частини транспортного засобу на суму 5670,10 грн.

Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 150 000 грн. Також просив відшкодувати йому за рахунок відповідачів витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1224 грн, витрат на огляд транспортного засобу на підприємстві «Опус-Авто», направлення телеграм, витрат пов'язаних з явкою до суду касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги прокурора у кримінальній справі, а також витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Також, просив поновити строк на звернення до суду, посилаючись на те, що він своєчасно звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, однак йому було відмовлено в зв'язку з пред'явленням позову до неналежного відповідача, у зв'язку з чим вважає, що строк на звернення до суду пропущено з поважних причин.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 березня 2017 року у складі судді Мороз Т. М. у задоволенні позову було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо реальної можливості отримання прибутку від експлуатації транспортного засобу; відсутні об'єктивні дані, які б вказували на те, що в діях відповідачів є протиправна поведінка, та причинний зв'язок між такою поведінкою і шкодою, що є обов'язковою умовою для настання відповідальності за статтею 1166 ЦК України. Відсутні також і підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», оскільки позивач не входить до суб'єктного складу осіб, на яких розповсюджується дія цього Закону. Не підлягають застосуванню до спірних правовідносин також і норми статей 1174, 1176, 1192 ЦК України. Позивач у позові ставить питання про стягнення шкоди з усіх відповідачів солідарно, хоча, приймаючи до уваги обставини справи, позовні вимоги слід було пред'явити до держави Україна.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 245 012,56 грн збитків та 3000 грн моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що дії відповідачів УМВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» щодо передачі та зберігання належного позивачу транспортного засобу на спеціальному майданчику Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» є незаконними, оскільки мікроавтобус IVECO, д.р.н. НОМЕР_1, на дату його передачі на спецмайданчик Хмельницькій філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» від ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області 01 травня 2012 року мав статус речового доказу в кримінальній справі, і у відповідності з вимогами статей 78, 79 КПК України в редакції 1960 року міг бути переданий на зберігання відповідному підприємству, установі, організації до вирішення справи в суді.

За таких обставин вимога посадових осіб УМВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до власника транспортного засобу ОСОБА_4 про оплату вартості перебування мікроавтобуса на спеціальному майданчику, як необхідна умова для повернення транспортного засобу його власнику є незаконною.

У даній справі підставою для відшкодування шкоди є дії та бездіяльність слідчого, посадових осіб органів МВС, державного підприємства щодо власника транспортного засобу, тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК Україниза період з дати набрання виправдувальним вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2013 року законної сили, тобто з 23 липня 2013 року, і до дня фактичного повернення транспортного засобу власнику 14 березня 2014 року.

При розрахунку суми відшкодування суд апеляційної інстанції взяв до уваги період незаконного утримання транспортного засобу позивача з 23 липня 2013 року, і до дня фактичного повернення транспортного засобу власнику, 14 березня 2014 року, що становитиме 8 місяців і 37 днів, а також розмір збитків, нарахований позивачем за відповідний період 2013 року та 2014 року.

Оскільки встановлено порушення прав позивача, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, що зумовило докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права, зміною в зв'язку з цим звичайних умов життя, навколишньої обстановки, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, пов'язаної з втратою можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, тривалість порушення права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, відповідно до пункту 2 частини другої статті 23, частини першої статті 1167 ЦК України, для стягнення на користь позивача моральної шкоди, розмір якої визначив у суму 3000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 33 912 грн збитків внаслідок пошкодження автомобіля під дією атмосферних явищ за час перебування автомобіля на спецмайданчику з урахуванням рівня інфляції 61 550,28 грн, 5670,10 грн на ремонт транспортного засобу та 20000 грн витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з їх недоведеності та послався на те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля від 23 червня 2010 року, на який посилається позивач містить визначення ринкової вартості транспортного засобу та розмір збитку внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, при цьому даний висновок не підтверджує та не доводить наявність пошкоджень мікроавтобуса за період його перебування на спецмайданчику внаслідок дії атмосферних процесів.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування витрат на проїзд позивача до суду касаційної інстанції у розмірі 456,01 грн, суд апеляційної інстанції виходив з того, що визначений процесуальним законом порядок відшкодування судових витрат не передбачає можливість вирішення питання судових витрат, які були понесені у іншій справі.

Додатковим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 липня 2017 року стягнуто з Управління МВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_4 по 1106,33 грн судових витрат по сплаті судового збору з кожного, а всього 2212,66 грн.

Додаткове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з урахуванням часткового задоволення вимог немайнового характеру судові витрати позивачу відшкодовуються в розмірі 50% сплаченої суми. Враховуючи недоплачені суми, на користь позивача підлягає стягненню 1263,63 грн судового збору за подання позовної заяви та 949,03 грн судового збору за подання апеляційної скарги, всього 2212,66 грн.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині відмови у задоволенні позову просить скасувати ухвалене ним рішення та задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідачів на його користь 1 021 872,55 грн неотриманого доходу, вартість автомобіля на суму 33 912 грн, а з урахуванням рівня інфляції 61 550,28 грн, 1224 за проведення автотоварозначого дослідження, вартість необхідного ремонту відповідно до висновку станції технічного обслуговування 5670,10 грн, вартість огляду - 43,50 грн, поштові витрати у зв'язку з проведенням авто товарознавчого дослідження - 143,88 грн, моральну шкоду - 150 000 грн, всього 1 240 504,31 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в ухваленому рішенні не навів підстав відхилення доводів позивача по суті позову щодо втраченої вигоди за період знаходження транспортного засобу на спецмайданчику Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» з 20 червня 2010 року по 22 липня 2013 року, хоча визнав дії відповідачів - Управління МВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» щодо передачі на зберігання належного позивачу транспортного засобу на спецмайданчик Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ- Ресурси» незаконними.

Апеляційний суд не дав належної оцінки тим обставинам, що належний позивачу автомобіль лише 19 серпня 2010 року, тобто майже через два місяці після ДТП, постановою слідчого ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області М.Дурдаса був визнаний речовим доказом та поміщений на спецмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області по вул. Купріна в м. Хмельницький та знаходився там без будь яких правових підстав з 20 червня 2010 року.

Позивач посилається на те, що діями органу досудового слідства, як органу держави, мало місце порушення передбаченого статтею 41 Конституції України йогоправа володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а також статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті легітимності мети та пропорційності вжитих заходів щодо обмеження права власності.

У касаційній скарзі позивач не погоджується з висновками апеляційного суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення завданих збитків на суму 33 912 грн, а з врахуванням рівня інфляції за вказаний період (грудень 2013 - січень 2016 року) 181,5% - 61550,28 грн за недоведеністю обставин, оскільки за період з 10 червня 2010 року по 14 березня 2014 року, тобто майже 4 роки, пошкоджений в результаті ДТП належний йому мікроавтобус знаходився на спецмайданчику без належних умов зберігання та внаслідок дії атмосферних явищ фактично став непридатним для його подальшої експлуатації за цільовим призначенням - для пасажирських перевезень, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля, за проведення якого позивач також поніс витрати.

Також заявник не погодився з розміром стягнутої на його користь моральної шкоди у розмірі З 000 грн за відсутності можливості майже протягом 4-х років володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, та вважає, що розмір відшкодування такої шкоди у розмірі 150 000 грн відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Позивач посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у стягненні неотриманого доходу в розмірі 1 021 872,55 грн без врахування вже частково стягнутої упущеної вигоди в розмірі 245 012,56 грн, рішення про що у цій частині ним не оскаржується.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Хмельницька філія ДП МВС України «Інформаційні ресурси», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині задоволення позову просить скасувати ухвалене ним рішення із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга Хмельницької філії ДП МВС України «Інформаційні ресурси» мотивована тим, що з огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Разом з тим, позивачем не доведено жодного з елементів цивільного правопорушення в діях Хмельницької філії Державного підприємства МВС України «Інформаційні - ресурси», які б призвели до заподіяння позивачу 69 087,77 грн - матеріальних збитків, 1 266 885,11 грн неотриманих доходів. Відповідно не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 150 000 грн - моральної шкоди, 20000 грн. - юридичної допомоги.

У касаційній скарзі відповідач посилається на неправильність висновків апеляційного суду щодо незаконності дій відповідачів по передачі та зберігання належного позивачу транспортного засобу на спецмайданчику Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ- Ресурси» та неправомірності вимоги посадових осіб МВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до власника транспортного засобу про оплату вартості перебування мікроавтобуса на спец майданчику.

Заявник посилається на те, що позивач не є суб'єктом підприємницької діяльності, відповідно не має дозвільних документів на здійснення перевезень, а тому стягнення збитків у вигляді неотриманого доходу від перевезень за весь період перебування належного позивачу мікроавтобуса на спецмайданчику з 10 червня 2010 року по 14 березня 2014 року є безпідставним.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, УМВС України в Хмельницькій області, не погодилось з додатковим рішенням апеляційного суду та посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, просить скасувати ухвалене цим судом додаткове рішення та направити справу у цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга УМВС України в Хмельницькій області на додаткове рішення апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції задовольнив позовні вимоги лише частково, стягнувши тільки з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 245 012,56 грн - збитків та 3000 грн - моральної шкоди. Таким чином до інших відповідачів, в тому числі Управління МВС України в Хмельницькій області та Хмельницьку філію ДП МВС України «Інформ-Ресурси», позовні вимоги задоволенні не були, тому з цих відповідачів не підлягають стягненню судові витрати, оскільки такі повинні стягуватися у відповідності до задоволеної частини судових витрат за рахунок Державного бюджету України.

Крім того, посилається на те, що УМВС України в Хмельницькій області в будь-якому разі не може бути відповідачем за даним позовом та відповідати за незаконні, на думку позивача, дії, і відшкодовувати судові витрати, оскільки за змістом позовних вимог шкода, яка начебто заподіяна позивачу, пов'язана зокрема із незаконними, на думку позивача, діями слідчого ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області Дурдаса М. В., який не являвся на час винесення постанови від 19 серпня 2010 року посадовою особою безпосередньо УМВС України в Хмельницькій області, а був посадовою особою Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області, який с окремою юридичною особою.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року, від 12 вересня 2017 року, від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаними касаційними скаргами. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4, УМВС України в Хмельницькій області не погодилось з доводами позивача, просило відхилити подану ним касаційну скаргу, скасувати рішення апеляційного суду із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання до суду відзиву на касаційні скарги, письмових заперечень щодо їх вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що 20 червня 2010 року відбулася ДТП за участю належного позивачу мікроавтобуса IVECO, д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_14 та автомобіля Daewoo Lanos під керуванням водія ОСОБА_16

23 червня 2010 року по даному факту порушено кримінальну справу, а 05 серпня 2010 року слідчим ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області Дурдасом М. В. порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_14 за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною першої статті 286 КК України,

13 серпня 2010 року ОСОБА_14 пред'явлено обвинувачення, відповідно до якого, 20 червня 2010 року під час перевезення пасажирів по маршруту №38 «Озерна-Гречани» водій мікроавтобуса маршрутного таксі ОСОБА_14 допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з іншим автомобілем, двоє пасажирів отримали тілесні ушкодження.

Постановою слідчого ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області Дурдасом М. В. від 18 серпня 2010 року автомобіль IVECO, д.р.н. НОМЕР_1, визнано речовим доказом та поміщено на спецмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, що розміщений по вулиці Купріна в м. Хмельницькому, до вирішення справи по суті.

На підставі акту приймання-передачі на тимчасове зберігання транспортного засобу на спецмайданчику м. Хмельницького від 01 травня 2012 року, Хмельницька філія ДП МВС України «Інформ-Ресурси» прийняла на тимчасове зберігання від ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області вищевказаний транспортний засіб з ознаками механічних пошкоджень внаслідок ДТП.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23 липня 2013 року, ОСОБА_14 виправдано за частиною першою статті 286 КК Україниу зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Речовий доказ - автомобіль IVECO, д.р.н. НОМЕР_1 передано ОСОБА_4

Вказаний вирок та ухвала апеляційного суду залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2013 року.

Позивач здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг перевезення пасажирів маршрутними транспортними засобами, зокрема мікроавтобусами, по маршруту №38 «Гречани-Озерна» в м. Хмельницькому, що підтверджується ліцензією від 27 грудня 2011 року із вказівкою про необмежений строк її дії, ліцензійною карткою до ліцензії зі строком дії з 19 січня 2007 року по 26 грудня 2011 року, договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування в режимі руху маршрутного таксі від 14 січня 2009 року по 25 листопада 2011 року, договір про спільну діяльність від 02 січня 2013 року на перевезення пасажирів, укладений між ЗАТ «Хмельницьке таксі» та ОСОБА_4

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначено у статтях 1166, 1167 Цивільного кодексу України, з аналізу яких вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК Україникожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та фактичних обставин справи, аналізу норм, якими врегульовано процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення, а також аналізу норм, якими встановлено особливості виконання виправдувального вироку суду, в тому числі щодо речових доказів, визнав незаконною вимогу посадових осіб УМВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до ОСОБА_4 про оплату вартості перебування належного йому транспортного засобу на спецмайданчику, як необхідної умови для повернення цього майна, яке в свою чергу було визнане речовим доказом у кримінальній справі та повернуто власнику вироком суду, який набрав законної сили.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність дій відповідачів УМВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» щодо неповернення та зберігання належного позивачу транспортного засобу на спецмайданчику Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в період з дати набрання виправдувальним вироком законної сили і до дня фактичного повернення транспортного засобу власнику, оскільки мікроавтобус IVECO, д.р.н. НОМЕР_1, на дату його передачі на спецмайданчик Хмельницькій філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» мав статус речового доказу в кримінальній справі, і у відповідності з вимогами статей 78, 79 КПК України в редакції 1960 року міг бути переданий на зберігання відповідному підприємству, установі, організації лише до вирішення справи в суді.

На підтвердження встановленого факту неправомірності дій відповідачів, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку зібраним у справі письмовим доказам, зокрема відповіді керівництва УМВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» на неодноразові звернення ОСОБА_4 про повернення йому автомобіля, та неодноразовим заявам останнього про повернення належного йому майна, а також доповідній записці директора Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» від 25 грудня 2013 року на ім'я начальника УМВС України в Хмельницькій області щодо підстав для відмови у видачі позивачу спірного автомобіля з резолюцією про необхідність повернення транспортного засобу власнику безоплатно, як такого, що є речовим доказом, відповідно до рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

У справі, яка переглядається, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Стаття 22 ЦК України практично визнає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків.

Встановивши факт незаконного утримання транспортного засобу ОСОБА_4, а також, що він здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг перевезення пасажирів маршрутними транспортними засобами, зокрема мікроавтобусами, по маршруту №38 «Гречани-Озерна» в м. Хмельницькому, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на його користь збитків відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК Україниза період з дати набрання виправдувальним вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 травня 2013 року законної сили, тобто з 23 липня 2013 року, і до дня фактичного повернення транспортного засобу власнику 14 березня 2014 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку розрахункам збитків, які були завдані позивачу у зв'язку з несвоєчасним поверненням транспортного засобу, проведених на підставі тарифів пасажирських перевезень, графіків руху маршрутних таксі по маршруту №38 «Гречани-Озерна», середньої кількості пасажирів у відповідні години перевезень, врахував період незаконного утримання транспортного засобу ОСОБА_4, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на його користь з держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку казначейської служби завдані збитки у розмірі 245 012,56 грн.

Встановивши факт порушення прав позивача, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій посадових осіб органів внутрішніх справ Хмельницької області, з урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, вимог розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума у розмірі 3 000 грн є достатньою для відшкодування завданої моральної шкоди та підлягає стягненню на підставі пункту 2 частини другої статті 23, частини першої статті 1167 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 в силу їх недоведеності та необґрунтованості. При цьому, дав належну оцінку висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля від 23 червня 2010 року, на який посилався позивач, та який містить лише визначення ринкової вартості транспортного засобу і розміру збитку внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП, але не встановлює наявність пошкоджень мікроавтобуса за період його перебування на спецмайданчику внаслідок дії атмосферних процесів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо безпідставності відмови у задоволенні частини заявлених ним позовних вимог спростовуються наведеними вище обставинами та правильно застосованими судом апеляційної інстанції нормами матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, а також належною правовою оцінкою зібраних у справі доказів і відповідними висновками апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги Хмельницької філії ДП МВС України «Інформаційні ресурси» про не доведення позивачем жодного з елементів цивільного правопорушення в діях Хмельницької філії Державного підприємства МВС України «Інформаційні - ресурси», які б призвели до заподіяння йому шкоди а також посилання на те, що позивач не є суб'єктом підприємницької діяльності, відповідно не має дозвільних документів на здійснення перевезень, спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами та наявними у матеріалах доказами, яким суд дав належну оцінку.

Щодо доводів касаційної скарги УМВС України в Хмельницькій області на додаткове рішення суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

За правилами Бюджетного кодексу Українив Україні застосовується казначейська форма обслуговування і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Казначейства, яке є центральним органом виконавчої влади.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Разом з тим, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Стягнення судового збору шляхом безспірного списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду у даній категорії справ безумовно законом не встановлено, як і не заборонено стягнення таких витрат, які понесла особа у зв'язку з розглядом справи на загальних підставах безпосередньо за рахунок відповідачів, чиї дії, бездіяльність або рішення призвели до завдання збитків, та які не звільнені законом від сплати судового збору.

За таких обставин, ухвалюючи додаткове рішення про розподіл судових витрат та покладаючи обов'язок по відшкодуванню позивачу понесених ним судових витрат у вигляді оплати судового збору на відповідачів, винних у заподіянні ОСОБА_4 збитків, зокрема на УМВС України в Хмельницькій області та Хмельницьку філію ДП МВС України «Інформ-Ресурси», суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування цього рішення. При цьому, судом розподілено судові витрати з урахуванням принципу пропорційності задоволеної частини позовних вимог та визначено суму, яка підлягає стягненню з кожного з відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги УМВС України в Хмельницькій області щодо неправильності розподілу судових витрат та необхідності їх стягнення на користь позивача виключно за рахунок коштів державного бюджету України шляхом безспірного списання є необгрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Колегія суддів перевірила доводи касаційних скарг на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, касаційну скаргу Хмельницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ Ресурси», касаційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Хмельницької області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська