Справа №489/4106/19
Провадження №2/489/1992/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Середою А.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна набутого у період шлюбу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на 1/2 частку майна у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була набута під час перебування в зареєстрованому шлюбі з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04.10.1980 року по 08.02.1999 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 . ОСОБА_5 12 серпня 1996 року, перебуваючи з нею у зареєстрованому шлюбі, придбав спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишній чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 . 16 березня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_3 , яка перебувала в зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем, було відкрито спадкову справу, після чого вона відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 . 06 серпня 2018 року від матері спадкодавця ОСОБА_4 надійшла до нотаріальної контори заява про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 . 23 листопада 2018 року Другою миколаївською державною нотаріальною конторою видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Вона звернулася такою до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про претендування на 1/2 частки спірної квартири, проте їй було відмовлено, оскільки вона на час смерті спадкодавця не належала до будь-якої черги спадкоємців, зокрема першої.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує.

Треті особи у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 1980 року, свідченням чого є свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

12 серпня 1996 року ОСОБА_5 купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 12.08.1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 3943 та в ММБТІ 18.11.1996 року за № 20027.

Шлюб мію ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано 08 лютого 1999 року, свідченням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .

16 березня 2018 року ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею першої черги, як дружина спадкодавця, звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24 липня 2018 року ОСОБА_4 , яка є матір`ю спадкодавця, звернулася до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про претендування на виділення 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка була набути нею та спадкодавцем ОСОБА_5 під час перебування в зареєстрованому шлюбі.

06 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь сина померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рябоконь К.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку квартири, набутої під час шлюбу з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки кредитором не надано згоди на видачу свідоцтва про право власності на майно, набуте під час шлюбу.

23 листопада 2018 року державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рябоконь К.Л. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 2-354.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 87/2018 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що правовідносини щодо набуття подружжям ОСОБА_1 у власність квартири АДРЕСА_1 виникли до 01.01.2004 року, суд вважає необхідним застосувати до них норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991№ 697-XII «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007р.), Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 № 2006-VII.

За змістом ст.86,128 ЦК УРСР 1963 право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 Сімейного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічні положення містяться в ЦК України 2003 р. та СК України.

Так, згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 16 Закону України "Про власність" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), майно нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Критеріями, які дозволяють надати статус майну спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" № 16 від 12.06.1998 року, роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конституція норми ст. 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим. зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку.

Верховний Суд України в постанові від 07 вересня 2016 року в справі №6-801цс16 дійшов висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

З огляду на зміст вищевказаних норм матеріального права, оскільки частка квартири АДРЕСА_1 була придбана в період подружнього життя ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , а отже, з цього слідує, що даний об`єкт нерухомого майна є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому кожному з них належить по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна набутого у період шлюбу - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 401 (чотириста одну) гривні 40 коп. судового збору сплаченого за квитанцією від 31 липня 2019 року №11Е1FF1745.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою6 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «18» листопада 2019 року.