Справа № 627/890/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Вовк Л.В.

з участю секретаря - Казакової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

у с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Козіївської сільської ради про визнання права власності на землю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що в травні 2004 р. померла її мати ОСОБА_2 , яка на праві приватної власності мала земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0216 га та 3,0216 га , що знаходиться на території Козіївської сільської ради . Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Позивач має намір оформити спадщину та успадкувати земельні ділянки , однак , в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо , оскільки нотаріус відмовив в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно.

У судове засідання позивач не з»явився , подав заяву слухати справу у її відсутність , позов підтримала , просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував.

Суд, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Козіївською сільською радою від 12 травня 2004 р.

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 20 червня 2003 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,0216 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Козіївської сільської ради .

Крім того , згідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 20 червня 2003 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,0216 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території Козіївської сільської ради .

Як зазначає довідка Козіївської сільської ради від 12.04.2017 р. , ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 одна , заповіт по сільській раді не посвідчувався.

Оголошенням в районній газеті « Промінь» підтверджується, що державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4, видані на ім»я ОСОБА_2, втрачені.

У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця ...

Після ОСОБА_2 відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаних земельних ділянок .

Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері .Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори від 23.10.2018 р. , ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_2 відмовлено, в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки .

Таким чином, спадкування майна ОСОБА_2 здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги.

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи.

Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_2 , до складу спадкового майна входять земельні ділянки , які знаходяться на території Козіївської сільської ради . Іншого шляху, ніж визнання права власності на дані земельні ділянки в судовому порядку, у позивача немає.

Право ОСОБА_1 на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав .

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як вона надала суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

Керуючись ст. ст. 328, 1225 ,1261,1296 ЦК України, ст. ст.10,12,13,81,263-265,354 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, право приватної власності на земельну ділянку площею 3,0216 га та земельну ділянку площею 3,0216 га, що знаходяться на території Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, та згідно державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 належать ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя Вовк Л. В.