Справа № 134/1267/18
Провадження № 22-ц/801/446/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 рокуСправа № 134/1267/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: ОСОБА_2,

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідачі: Державна казначейська служба України, слідче управління Печерського управління поліції ГУНП у місті Києві,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2018 року, постановлене у складі судді Зарічанського В.Г., без участі сторін, в приміщенні Крижопільського районного суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, слідчого управління Печерського управління поліції ГУНП у місті Києві про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.12.2017 року слідчий Печерського районного відділення національної поліції ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_3 до Печерського районного суду м. Києва.

19.06.2018 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою скасував зазначену вище постанову.

Під час відвідування Печерського районного суду м. Києва на судові засідання та під час ознайомленнями з матеріалами кримінального провадження в Печерському УП ГУ НП у місті Києві ним були понесені витрати щодо переїзду з Вінницької області до міста Києва та проживання в м. Києві.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному громадянинові відшкодовується за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальна та моральна шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивач вважає, що бездіяльністю та безвідповідальністю відповідача, яка підтверджена ухвалою Печерського районного суду м. Києва, йому була завдана моральна шкода, що виражається у моральних стражданнях та хвилюваннях у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, під час постійних переїздів з одного населеного пункту до іншого та негативних наслідків, а також матеріальна шкода повязана з оплатою проїзних квитків до Києва та назад до Вінниці, оплатою проживання в готелі на загальну суму 2449,57 грн.. Завдану моральна шкоду позивач оцінює в 11000,23 грн..

У позовній заяві ОСОБА_3 просить суд стягнути з рахунків державного бюджету України матеріальну шкоду в розмірі 2449,57 грн. та моральну шкоду в розмірі 11000,23 грн.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, слідчого управління Печерського управління поліції ГУНП у місті Києві про відшкодування шкоди відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, оскільки саме по собі задоволення скарги потерпілого та скасування постанови слідчого безспірно не свідчить про завдання позивачу шкоди, при цьому витрати позивача на оплату проїзних квитків до Києва та назад до Вінниці, оплату проживання в готелі за своїм змістом є процесуальними витратами у кримінальному провадженні, розподіл та стягнення яких врегульовано ст. 124 КПК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що скасування Печерським районним судом міста Києва постанови слідчого про закриття кримінального провадження підтверджує незаконність дій слідчого, внаслідок чого позивач зазнав матеріальних та моральних втрат.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2017 року слідчим Печерського управління поліції головного управління поліції у місті Києві ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_3 до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Печерського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_4 від 27.12.2017 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000139 від 13.06.2017 року задоволено. Постанову слідчого Печерського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000139 від 13.06.2017 року скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено до Печерського УП ГУНП у місті Києві для продовження досудового розслідування.

ОСОБА_3 в обґрунтовування заявлених позовних вимог вказує на те, що під час відвідування Печерського районного суду м. Києва на судові засідання та під час ознайомленнями з матеріалами кримінального провадження в Печерському УП ГУ НП у місті Києві ним були понесені витрати щодо переїзду з Вінницької області до міста Києва, проживання в готелі на загальну суму 2449,57 грн., також що йому була завдана моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, повязаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, повязаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, повязаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що понесені позивачем витрати не являються матеріальною шкодою, а є витратами, які повязані із участю потерпілого у кримінальному провадженні, визначення розміру яких та спосіб стягнення врегульовано ст.ст. 124-126 КПК України.

В обґрунтування правових підстав для стягнення моральної шкоди ОСОБА_3 посилається на положення ст. 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у справі, яка переглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди зазначено незаконну, на думку позивача, бездіяльність слідчого щодо неналежного проведення досудового розслідування, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи, що доказів бездіяльності слідчого Печерського УП ГУНП у місті Києва ОСОБА_4 позивачем суду не надано, протиправність дій (бездіяльність) в порядку кримінального судочинства не встановлена, відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Постанова слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року, на яку посилається ОСОБА_3, не містить висновків щодо встановлення факту бездіяльності слідчого.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує висновки щодо застосування аналогічних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 454/886/16-ц, від 04 липня 2018 року по справі №641/2328/17 та від 28 січня 2019 року по справі №686/7576/18.

У вказаних постановах Верховного Суду зазначено про те, що сам по собі факт, що прийняте слідчим поліції у порядку КПК України процесуальне рішення про закриття кримінального провадження було скасоване судом, не свідчить про незаконність дій відповідача, заподіяння шкоди позивачу, а також і про причинний зв'язок із заподіяною майновою та моральною шкодою, оскільки постанова скасована з процесуальних підстав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що призвело до порушення звичного ритму його життя внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та наслідками, зазначеними у позовній заяві, тоді як згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність звернення до суду щодо дій органів досудового розслідування не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження.

Зокрема, ОСОБА_3 не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівником органу досудового розслідування моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, доводами скарги не спростовується, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ ОСОБА_2

Судді /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно із оригіналом

Суддя-доповідач: ОСОБА_2